241/1322/17
2/241/94/2018
01.10.2018 року Першотравневий районний суд
головуючого судді Демочко Д.О.
при секретарі Хоружому Є.В.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Мангуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Маріупольська універсальна товарна біржа про захист права власності, суд
Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Маріупольська універсальна товарна біржа про захист права власності, обґрунтовуючи його наступним.
22.12.1999 року нею було зареєстровано право власності в БТІ м. Маріуполя та видане реєстраційне свідоцтво № 156.
Угода обома сторонами повністю виконана, відповідачкою було звільнено будинок, передані ключі, вона знялась з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто зі сторін по укладеній угоді не заявляв.
Також, на теперішній момент, з часу придбання житлового будинку ніяких претензій зі сторони продавця не надходило.
На час укладення договору був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до якого угоди зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають,про що також свідчить п. 10 біржового контракту.
З цього приводу, позивачка зазначає, що між нею та відповідачкою на той час була домовленість про його посвідчення, але відповідачка після зняття з реєстрації виїхала у невідомому напрямку і засвідчити договір нотаріально не є можливим.
На даний час позивачка позбавлена можливості вільно розпоряджатися належним їй будинком, у зв'язку з невідповідністю правовстановлюючого документа чинному законодавству, а саме договір не було нотаріально посвідчено.
Позивачка в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з проханням справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує та у разі неявки відповідача у судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Представник третьої особи Маріупольської універсальної товарної біржі в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином заказною кореспонденцією з повідомленням, причини неявки суду не повідомив.
Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином.
Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте не зявився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:
Вказаний житловий будинок №19, розташований в Іллічівське Першотравневого району Донецької області, зареєстрований 22.12.1999 року у Маріупольському бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1 в за реєстр. № 156 (а.с. 5).
У зведеному акті вартості будівель та споруджень та технічному паспорті імя володільця ОСОБА_2 закреслено та записано ОСОБА_1(а.с.6-9).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, враховуючи, що договір купівлі-продажу був укладений 18.12.1999року, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.
У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зі змінами та доповненнями розяснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Згідно зі ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обовязкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Правило ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР про визнання угоди дійсною не може бути застосоване, якщо сторонами не досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.
Позивачка не навела доказів ухилення відповідачки від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу в момент його укладення та під час його виконання, що унеможливлює визнання угоди дійсною на підставі ст. 47 ЦК УРСР, не вказала інших умов, за яких не був у встановленому законом порядку нотаріально посвідчений договір.
Посилання позивачки на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» є безпідставними.
Так, вказаний закон є спеціальним щодо визначення правових умов створення і діяльності товарних бірж на території України та загальним щодо правил укладення цивільних договорів, спеціальними щодо яких є положення ЦК УРСР.
Крім того, позивачкою не надано жодних доказів, що особи через які діяли сторони договору купівлі-продажу від 18.12.1999 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були членами біржі або брокерами, а отже спірна угода договір купівлі-продажу не може бути визнаний біржовою операцією.
З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР, Законом України «Про товарну біржу», ст. ст. 10, 11, 12, 81, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2(проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП невідомий), третя особа: Маріупольська універсальна товарна біржа (розташована за адресою: м. Маріуполь Донецької області пр.-т. Металургів буд.99) про захист права власності відмовити у повному обсязі.
Повний текст рішення виготовлено 08.10.2018 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.
Суддя Д.О. Демочко