П о с т а н о в а

Іменем України

25 липня 2018 року

м. Київ

справа № 264/6326/15-ц

провадження № 61-22350 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина - ОСОБА_4,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2016 року у складі судді Хараджи О. О. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2017 року у складі колегії суддів: Биліни Т. І., Лопатіної М. Ю., Принцевської В. П.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року ОСОБА_3., яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина - ОСОБА_4, звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (далі - ПрАТ «Київський страховий дім»), третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовна заява мотивована тим, що 24 червня 2013 року по просп. Ілліча у м. Маріуполі Донецької області ОСОБА_5, керуючи автобусом «Богдан», номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_8, зупинився на зупинці громадського транспорту «8-мі ворота» приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» з метою висадки та посадки пасажирів, після чого поновив рух. При цьому ОСОБА_5, проявляючи неуважність та необережність, порушивши пункт 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, перед початком руху не впевнився, що це буде безпечним та не створить перешкоди чи небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, унаслідок чого здійснив наїзд на неї та її малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Унаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) її та малолітньому сину - ОСОБА_4 - завдані тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. На їх з малолітнім сином лікування, а саме на придбання медикаментів та супутніх товарів нею було витрачено 23 343 грн 07 коп. Крім того, у зв'язку з зазначеним ДТП вона стала інвалідом ІІ групи, що призвело до втрати у заробітній платі у зв'язку із завданням шкоди її здоров'ю.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

25 квітня 2014 року вона звернулася до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, проте відповідач в усній формі їй відмовив, після чого вона звернулась до нього з листом, на який відповіді не отримала.

З урахуванням викладеного ОСОБА_3., яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина - ОСОБА_4, просила суд стягнути з ПрАТ «Київський страховий дім» майнову шкоду, пов'язану з витратами на лікування, у розмірі 23 343 грн 07 коп., мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілої унаслідок ДТП, яка становить у разі встановлення ІІ групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на дату настання страхового випадку, що дорівнює 20 646 грн, та пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 2 173 грн 24 коп., а всього стягнути 46 162 грн 31 коп.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2016 року позов ОСОБА_3., яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина - ОСОБА_4, задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_3. майнову шкоду у розмірі 22 843 грн 07 коп. та мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) у розмірі 20 646 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з вини ОСОБА_5, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «Київський страховий дім», сталася ДТП, позивачкою належними доказами підтверджені витрати на лікування, унаслідок чого зі страховика на користь позивачки слід стягнути майнову шкоду. Крім того, розмір страхового відшкодування за шкоду, пов'язану зі стійкою втратою позивачкою працездатності унаслідок встановлення їй ІІ групи інвалідності, визначено у розмірі 18 мінімальних заробітних плат, що відповідає положенням статті 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2017 року апеляційна скарга ПрАТ «Київський страховий дім» відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачка зі своєю малолітньою дитиною унаслідок неправомірних дій третьої особи, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована у відповідача, отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Крім того, позивачка унаслідок ДТП стала інвалідом ІІ групи, а, отже, вона набула права на відшкодування майнової шкоди, пов'язаної з лікуванням її та малолітньої дитини, і згідно з положеннями статті 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на відшкодування шкоди, пов'язаної зі стійкою втратою працездатності. Позивачка до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування не зверталась, проте вона звернулась з відповідним позовом до суду, унаслідок чого відповідач, отримавши позовну заяву, знаючи про ці претензії, не був позбавлений можливості сплатити страхове відшкодування. У зв'язку з цим суд відмовив у стягнені пені, так як прострочення не відбулось.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «Київський страховий дім» просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3., яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина - ОСОБА_4, відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачка до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування не зверталась, а лише звернулась з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою, тому у нього обов'язку щодо виплати страхового відшкодування не виникло. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 червня 2014 року ОСОБА_5 було звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням передбаченим частиною першою статті 286 КК України та закрито кримінальне провадження у зв'язку з примиренням з потерпілою, позивачкою, на підставі положень статті 46 КК України, тобто позивачка до винної у ДТП особи майнових претензій не мала і отримала від неї оплату вартості лікування.

Інші учасники справи судові рішення не оскаржили.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що 24 червня 2013 року по просп. Ілліча у м. Маріуполі Донецької області ОСОБА_5, керуючи автобусом «Богдан», номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_8, зупинився на зупинці громадського транспорту «8-мі ворота» приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» з метою висадки та посадки пасажирів, після чого поновив рух. При цьому ОСОБА_5, проявляючи неуважність та необережність, порушивши пункт 10.1 Правил дорожнього руху, перед початком руху не впевнився, що це буде безпечним та не створить перешкоди чи небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, унаслідок чого здійснив наїзд на ОСОБА_3 та її малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Унаслідок вищевказаної ДТП ОСОБА_3 та її малолітньому сину - ОСОБА_4 - завдані тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, у зв'язку з чим ОСОБА_3. потрапила на стаціонарне лікування у травматологічне відділення комунальної установи «Маріупольська міська лікарня № 4 імені І. К. Мацука» з 24 червня 2013 року по 22 липня 2013 року, після чого продовжила стаціонарне лікування у комунальному клінічному лікувально-профілактичному закладі охорони здоров'я «Обласна травматологічна лікарня» м. Донецька з 22 липня 2013 року по 14 серпня 2013 року, а по листку непрацездатності лікування було продовжено до 1 вересня 2013 року.

Малолітній син ОСОБА_3. - ОСОБА_4 - перебував на лікуванні у дитячому ортопедо-травматологічному відділенні з 24 червня 2013 року по 17 липня 2013 року.ОСОБА_3. вказувала про те, що на їх з малолітнім сином лікування, а саме на придбання медикаментів та супутніх товарів нею було витрачено 23 343 грн 07 коп.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліміт якої складає 100 тис. грн.

25 квітня 2014 року вона звернулася до ПрАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 червня 2014 року ОСОБА_5 було звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням, передбаченим частиною першою статті 286 КК України та закрито кримінальне провадження у зв'язку з примиренням з потерпілою, тобто позивачкою, на підставі положень статті 46 КК України

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 30 жовтня 2014 року ОСОБА_3 встановлено ІІ групу інвалідності по загальному захворюванню (ДТП).

У статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини двадцять другої прим. один статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з частиною двадцять четвертою прим. один статті 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що позивачкою відповідними доказами підтверджені витрати на лікування, у тому числі виписками з їх, з малолітньою дитиною, медичних карток, виписними епікризами та направленнями на проведення рентгенологічних досліджень. Отже, зі страховика на користь позивачки слід стягнути майнову шкоду, пов'язану з витратами на лікування.

Частиною першою статті 1195 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 25 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.

У частині двадцять шостій статті 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у тому числі передбачено, що шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до ЦК України.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Таким чином, суди на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли правильного висновку про те, що зі страховика підлягає стягненню на користь позивачки страхове відшкодування за шкоду, пов'язану зі стійкою втратою нею працездатності, а саме їй було встановлено ІІ групу інвалідності, яке визначено у розмірі 18 мінімальних заробітних плат, станом на 24 червня 2013 року мінімальна заробітна плата становила 1 147 грн х 18 місяців = 20 646 грн, що відповідає положенням вищевказаного законодавства.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачка до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування не зверталась, безпідставні, оскільки спростовуються даною позовною заявою, отримавши яку страховик у добровільному порядку мав можливість відшкодувати їй спірне страхове відшкодування.

Крім того, і після пред'явлення позову страховик вимоги позивачки не визнав.

Посилання касаційної скарги на те, що на користь позивачки було відшкодовано винною особою заподіяну їй унаслідок ДТП майнову шкоду, безпідставні, так як, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що є його процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року), щодо отримання нею коштів саме на відшкодування майнової шкоди, пов'язаної з витратами на лікування. Крім того, позивачка зазначала, що вказані кошти нею отримані, як відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з чим такі вимоги вона не заявляла.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а фактично направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2016 року та ухвали апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк