Справа № 346/2485/15-ц
Провадження № 22-ц/779/681/2018
Головуючий у 1 інстанції Хільчук І. І.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі суддів колегії судової палати у цивільних справах - головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О. секретаря Бойчука Л.М.

відповідача ОСОБА_1

позивачки ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду від 08 вересня 2015 року, ухвалене суддею Хільчуком І.І. в м. Коломия,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 9 розд. XIIІ «Перехідні положення» Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» справи у судах першої та апеляційної інстанції провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 3 жовтня 2017 року.

28 травня 2015 року ОСОБА_2М звернулась в суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з 03.04.2004 року перебувала в шлюбі з відповідачем. Перебуваючи в шлюбі сторонами відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19 жовтня 2005 року придбано квартиру АДРЕСА_1. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20 серпня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. Вона постійно проживає у вказаній квартирі разом з неповнолітньою дочкою, зробила ремонтні роботи у квартирі, сплачує комунальні послуги, укладала договір страхування майна. Так як добровільної згоди щодо поділу майна з відповідачем дійти не можуть, просила визнати за нею право особистої приватної власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 66,9 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м., право власності на іншу ? частину квартири визнати за відповідачем.

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 08 вересня 2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на ? частину квартири АДРЕСА_2, загальною площею 66,9 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м. Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на ? частину квартири АДРЕСА_2, загальною площею 66,9 кв.м, житловою площею 40,7 кв.м.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 30 березня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Коломийського міськрайонного суду від 08 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя залишено без задоволення.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що про наявність оскаржуваного рішення дізнався в червні 2017 року та подав заяву про перегляд заочного рішення. 30.03.2018 року заяву про перегляд заочного рішення Коломийського міськрайонного суду залишено без розгляду. На думку апелянта судом не було належним чином повідомлено його про розгляд даної справи. Вважає, що так як оголошення про виклик відповідача до суду було опубліковане тільки в засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження, то відповідач не може вважатися таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Про його відсутність за адресою реєстрації свідчать листи-повідомлення з відміткою про повернення у звязку із закінченням терміну зберігання. Вказує, що з матеріалами справи ознайомився лишень 22 червня 2017 року, про що є відповідна відмітка в матеріалах справи. Факт придбання квартири в інтересах сімї підтверджує тим, що після розлучення дитина та колишня дружина зареєстровані та проживають в даній квартирі. Також, на думку апелянта, позивачем пропущено строк позовної давності, так як сторони розлучилися в серпні 2010 року, а з позовом позивачка звернулася лишень 25.05.2015 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити скаргу.

ОСОБА_2 та її представник апеляційнк скаргу не визнали, вважають рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Так як добровільної згоди щодо поділу майна сторони не дійшли, то суд прийшов до висновку про визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право особистої приватної власності по ? частини квартири, в будинку № 30, по вул. С.Палія, в м.Коломия Івано-Франківської області.

Висновок суду відповідає вимогам закону і обставинам справи.

Судом встановлено і вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 квітня 2004 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.10.2005 року ОСОБА_1, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, придбав квартиру № 51, що знаходиться в будинку № 30 по вул. С.Палія в м. Коломия, Івано-Франківської області. Договір купівлі продажу та право власності на квартиру зареєстроване на відповідача.

Зазначені обставини визнані сторонами, підтверджені письмовими доказами, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, тому відповідно ч.1ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Згідно ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута подружжям за час шлюбу крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч.3 ст. 368, ч.2 ст. 372 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлене домовленістю між ними або законом.

Позивачка постійно проживає у вищевказаній квартирі разом з неповнолітньою дочкою, зробила там ремонті роботи, сплачує комунальні послуги, укладала договори страхування щодо цього майна.

Таким чином, суд першої інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України), враховуючи те, що добровільної згоди щодо поділу майна подружжя сторони не дійшли прийшов до правильного висновку про задоволення позову.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено право ОСОБА_1 на прийняття участі у судовому засіданні через неналежне повідомлення його про час та місце розгляду справи, оскільки відповідач повідомлявся про дати розгляду справи за адресою, вказаною у позовній заяві (а.с. 19, 20, 25, 26). Також відповідач викликався в суд через відповідне оголошення в пресі (а.с. 28, 29).

Відповідно до п.9 ст. 74 в редакції ЦПК від 18.03.2004 року, чинного на час ухвалення рішення, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення в пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Щодо строку позовної давності, то відповідно до ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Однак при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. З викладеного випливає, що якщо другий з подружжя жодним чином не обмежує позивача у володінні, користуванні або розпорядженні спільним майном, не заперечує проти позову, але разом з тим не бажає укладати договір про поділ спільного сумісного майна, позивачеві фактично неможливо обґрунтувати наявність порушення своїх прав.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення суду таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення суду за доводами апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Заочне рішення Коломийського міськрайонного суду від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 липня 2018 року.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: Л.В.Василишин

ОСОБА_4