Провадження № 2/727/412/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2018 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівці

в складі головуючого судді Семенка О.В.

секретар судових засідань ОСОБА_1

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

3-ї особи приватного нотаріуса Чернівецького

міського нотаріального округу ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м.Чернівці справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, 3-я особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним шлюбного договору, визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно та відшкодування витрат на проведення ремонтних робіт, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсним повністю шлюбний договір від 20.04.2017 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, який зареєстрований приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та визнати за позивачем ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_6 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках по ? частки за кожним та стягнути з ОСОБА_6 вартість придбаних будівельних матеріалів для проведення ремонтних робіт на загальну суму 47291,05 грн..

Обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що шлюбний договір укладений з грубим порушенням його особистих прав та інтересів, ставить його в надзвичайно невигідне становище, відповідачка спільно з нотаріусом вчинили умисні дії, спрямовані на позбавлення його права власності придбаного за час шлюбу.

Також зазначає, що шлюбний договір підписував виключно з міркувань безмежної довіри до дружини, основаної на коханні та повазі, при цьому не вимагав у нотаріуса договір для ознайомлення та фактично не розумів його зміст, через те, що не володіє українською мовою, оскільки народився в с.Форосна Новоселицького району, де абсолютна більшість мешканців молдовани і спілкуються виключно румунською мовою і, що він закінчив сільську неповну середню школу з виключно румунською мовою по всіх предметах.

ОСОБА_5 вважає, що третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4 своїми діями порушила чинне законодавство, які виразились в нерозясненні йому змісту договору, передбачених законних прав, не забезпеченні перекладача при складанні, підпису, реєстрації та видачі зазначеного шлюбного договору чим грубо порушила Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що в подальшому призвело до порушення його конституційних прав власності. Вважає, що шлюбний договір має бути визнано недійсним з підстав передбачених ч.2 ст.203 та ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України та укладено поза його волевиявленням.

Вказує, що він особистою працею заробляв на придбання квартири та проведення ремонтних робіт, наймав робочих та розраховувався з ними власними грошима на загальну суму 47291,05 грн. і, що відповідачем йому заподіяно матеріальної шкоди на суму 102291,05 грн.. В квартирі здійснено наступні ремонтні роботи: знято паркетну підлогу, залито нову стяжку, розібрано перегородки стін та перемуровано, залито шумоізоляцію, стіни обладнано гіпсокартоном та зашпакльовано, замінено електрику, замінено нову сантехніку, проведено підготовчі роботи по очищенню стелі, стін та підлоги, неодноразово виносилось будівельне сміття. Вказував, що відповідачка за його рахунок безпідставно збагатилась так як ніде не працювала, своєю працею та коштами в придбанні та проведенні ремонтно-будівельних робіт квартири участі не приймала.

Обґрунтовував, що відповідно до ч.5 ст.93 СК України, за шлюбним договором не може передаватись у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації, а оскільки право власності по вул.Щербанюка, 13А/77 в м.Чернівці підлягає державній реєстраіції : згідно умов шлюбного договору позивач поза свого волевиявлення фактично передав у власність дружини належну йому частку цієї квартири, як спільного сумісного майна подружжя. Вказував, що нотаріус знала і нічого, разом з відповідачкою, йому не сказали і не поставили його до відома фактичну зміну його матеріального становища у вкрай невигідну сторону. Крім цього, вказував, що нерухоме майно (квартира) з моменту придбання істотно збільшилась у своїй вартості саме внаслідок безпосередньо його трудових та грошових затрат, вважає, що в силу ст.62 СК України дана квартира повинна бути визнана обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Просив визнати недійсним повністю шлюбний договір від 20.04.2017 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, який зареєстрований приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та визнати за позивачем ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_6 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках по ? частки за кожним та стягнути з ОСОБА_6 вартість придбаних будівельних матеріалів для проведення ремонтних робіт на загальну суму 47291,05 грн., а також стягнути з відповідачки сплачені судові витрати.

Відповідачем ОСОБА_6 подано відзив на позовну заяву згідно якого вважає, що доводи позивача є необґрунтованими, безпідставними, незаконним та не підлягають задоволенню. Вказувала, що спірна квартира куплена її батьками. Не відповідає дійсності, що позивач не володіє українською мовою і нічого не розумів у нотаріуса коли підписував шлюбний контракт, оскільки з 01.09.2003 року по 30.06.2006 року навчався в ПТУ №15 (перейменоване в Чернівецьке вище професійне училище радіоелектроніки), в якому навчання, мова спілкування та складання кваліфікаційних іспитів проводиться виключно українською мовою, отримав в 2017 році посвідчення водія, а також проживає в Чернівцях в україномовному середовищі, у приватного нотаріуса ОСОБА_4 позивач особисто писав заяву українською мовою.

Вказувала, що позивачем не зазначено на що було направлено його волевиявлення у нотаріуса при підписанні шлюбного контракту, як саме він помилявся при вчинюваному правочині та з приводу чого. При посвідченні шлюбного контракту приватним нотаріусом ОСОБА_4 особисто встановлено дійсні наміри та волевиявлення сторін, розяснено зміст прав та обовязків за цим договором, правові наслідки укладеного правочину (щодо загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, щодо недійсності правочину, щодо правових наслідків вчинення правочину під впливом помилки, обману, насильства, фіктивного чи удаваного правочину). Перед підписанням шлюбного договору ОСОБА_5 прочитав його повністю, цілковито зрозумів його зміст і будь-яких запитань чи заперечень у нього не було. Волевиявлення його дійсно було спрямовано на ті обставини, що зазначаються в цьому договорі, оскільки він не мав жодного відношення до її квартири.

Відповідачка зазначала, що її батьки продали земельну ділянку, яка знаходиться в селі Коровія Глибоцького району Чернівецької області та на виручені грошові кошти купили їй спірну квартиру, а оскільки вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з позивачем прийшли згоди про укладення шлюбного договору і , що позивач не має жодного відношення до купівлі квартири і його волевиявлення його було чітке і зрозуміле. Крім цього вказувала, що їхні відносини були зіпсовані тривалий час, ще до укладення шлюбного договору, що на ремонт гроші надавались батьком відповідачки, а позивач займався ремонтними роботами виключно в якості найманого робітника і з ним за будівельні матеріали та зроблену роботу розраховано повністю. Щодо накладних, квитанцій та чеків на купівлю-будівельних матеріалів зазначала, що позивач займається ремонтами та будівництвом з братами ОСОБА_7, тому закономірним є те, що у нього наявні накладні, чеки, квитанції, так як вони закупляють матеріали для своїх клієнтів.

Вважає хибними та необґрунтованими посилання позивача на ч.5 ст.93 Сімейного кодексу України, так як згідно шлюбного договору одному із подружжя не передавалось у власність нерухоме майно, зокрема квартира №77, що знаходиться в будинку №13-А по вулиці Щербанюка в місті Чернівці. Зазначає, що предметом шлюбного договору від 20.04.2017 року, укладеного між позивачем та відповідачем не виступає будь-яке нерухоме майно, даним договором подружжя визначило правовий режим майна набутого під час зареєстрованого шлюбую.

Просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі за безпідставністю.

Позивач ОСОБА_5 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали повністю з підстав викладених в ньому, просили позов задовольнити в повному обсязі та надали пояснення аналогічні, що зазначені в позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідачка ОСОБА_6 та представник відповідачки ОСОБА_3 позов не визнали повністю, підтримали поданий відзив та заперечення на відповідь на відзив, надали пояснення аналогічні викладені в них, просили в задоволенні позову відмовити.

Третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 позов не визнала повністю та вказала, що договір було підписано згідно чинного законодавства. Перед підписанням шлюбного договору позивач прочитав його повністю, цілковито зрозумів його зміст і будь-яких запитань чи заперечень у нього не було і, що позивач не вказував, що він не володіє українською мовою. Вона особисто встановила дійсні наміри та волевиявлення сторін, розяснила зміст прав та обовязків за цим договором, правові наслідки укладеного правочину і волевиявлення його дійсно було спрямовано на ті обставини, що зазначаються в цьому договорі .

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він разом з позивачем працюють на будівництві, займаються ремонтними роботами, ОСОБА_5 за роботу йому не платив, за надані послуги позивач відпрацював. У нотаріуса не був присутнім, коли підписувались документи ОСОБА_5 відпросився з роботи, зі слів позивача стало відомо, що вони купили квартиру.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він з позивачем співпрацюють разом по будівництву, займаються ремонтами, йому відомо, що ОСОБА_5 проживав разом з ОСОБА_9 до моменту розлучення і купили квартиру. Вказав, що на прохання ОСОБА_5 двічі допомагав виносити будівельне сміття, бачив, що ОСОБА_5 купляв будівельні матеріали коли відлучався з роботи. Валерій йому нічого не платив, у них був бартер послуга за послугу. Вказав, що бачив на будівництві батька ОСОБА_9, який також допомагав виносити сміття. У нотаріуса під час купівлі-продажу квартири чи укладенні шлюбного договору не був присутнім і дізнався про них пізніше. Вказав, що ОСОБА_5 знає близько 6 років, також вказав, що вони з братом спілкуються українською мовою, а ОСОБА_5 з ними спілкується російською мовою. Крім цього, вказав, що ОСОБА_5 проживає в Чернівцях, знімає квартири, а також, що шпаклювали в квартирі інші робочі.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні, пояснив, що вони з дружиною продали земельну ділянку, яка їм належала на праві приватної власності і бажали купити для доньки ОСОБА_9 квартиру в Чернівцях, однак щоб двічі не платити за переоформлення, спочатку за купівлю-продажу на себе, а потім за договір дарування на доньку, вирішили переоформити відразу на ОСОБА_9, а оскільки вона перебувала у шлюбі, то прийняли рішення про укладення нею шлюбного договору. Вказав, що спочатку було укладено шлюбний договір, а потім купівля продаж квартири по вул.Щербанюка, №13-А, ОСОБА_5 не приймав жодної участі в купівлі-продажу спірної квартири. Щодо ремонту вказав, що шукали майстрів, ОСОБА_5 запропонував свої послуги та особисто давав гроші позивачу на покупку матеріалів. Особисто допомагав виносити та вивозили будівельне сміття на власному бортовому автомобілі УАЗ. Вказав, що під час підписання сторонами шлюбного договору очікував в коридорі у нотаріуса, близько 20-40 хвилин і тільки після підписання шлюбного договору, було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали та письмові докази по справі, вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню в повному обсязі, з наведених нижче підстав.

Судом встановлено, що 25.07.2013 року позивач ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_5 (до шлюбу Балан) М.А. зареєстрували шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Фороснянської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 1-МИ №137139 від 02.11.2017 року (а.с.17).

20.04.2017 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено шлюбний договір, який зареєстрований приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с.18, 131).

За умовами даного шлюбного договору сторони домовились, що один з подружжя має право придбавати (в тому числі але не виключно за рахунок кредитних коштів), та реалізовувати придбане починаючи з 20 (двадцятого) квітня 2017 (дві тисячі сімнадцятого) року рухоме та нерухоме майно на території України та за її межами на своє імя без згоди іншого подружжя з 20 квітня 2017 року. Сторони домовились про те, що - рухоме та нерухоме майно придбане подружжям під час зареєстрованого шлюбу до укладення цього договору є спільним сумісним майном, а майно придбане та зареєстроване з 20 квітня 2017 року включно, є особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє імя воно оформлене та зареєстроване з 20 квітня 2017 року.

Згідно інформаційної довідки відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №102711687 від 06.11.2017 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_6 набула права власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 9558 від 20.04.2017 року (а.с.19, 49).

Предметом спору по даній справі є визнання недійсним повністю шлюбного договору від 20.04.2017 року у звязку з тим, що позивач не розумів суті підписаного договору так як не володіє українською мовою.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою виконкому Фороснянської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області (а.с.23). ОСОБА_5 отримав базову загальну середню освіту з румунською мовою навчання, що підтверджується довідкою №41 від 06.11.2017 року Фороснянської НВК та Свідоцтвом про базову середню освіту та додатком до нього В№650299, з якого вбачається, що позивач вивчав в тому числі румунську та українську мови (а.с. 24-26).

З відповіді Чернівецького вищого професійного училища радіоелектроніки №1/12-72 від 01.02.2018 року та №1/12-106 від 26.02.2018 року та Довідки №57/18 від 01.02.2018 року вбачається, що позивач з 01.09.2003 року по 30.06.2006 року навчався в ПТУ №15 (перейменоване в Чернівецьке вище професійне училище радіоелектроніки), в якому навчання, мова спілкування та складання кваліфікаційних іспитів проводиться виключно українською мовою (а.с.113-115).

Згідно відповіді Територіального сервісного центру №7343 м.Новоселиця вих.№31/24/13-196 від 02.02.2018 року вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 НОМЕР_1, мешканець с.Форосна Новоселицького району Чернівецької області, 02.12.2016 року отримав посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В» серії ВХТ 834680. 01.12.2016 року позивачу видано Свідоцтво про навчання СВ 484359 організацією ПП «Приватна автошкола «ЗА КЕРМОМ» (а.с.116).

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_10 вказали, що спілкуються з позивачем українською мовою. Крім цього, позивачем власноручно написана українською мовою заявою про видачу йому копії шлюбного договору (а.с.107).

Крім цього, суд звертає увагу, що позовна заява, яка підписана ОСОБА_5 викладена українською мовою. Довіреність від 01.11.2017 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_11, якою позивач уповноважив ОСОБА_2 на представництво вчинена українською мовою (а.с.117,122). Жодних відомостей про перекладача з української мови на мову яку розуміє ОСОБА_5 не значиться.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Пунктом 19 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК (435-15) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК (435-15)), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги той факт, що ОСОБА_5 не виявляв необхідності присутності перекладача під час підписання шлюбного договору, не повідомляв нотаріуса, що він не володіє українською мовою, а також в судовому засіданні належним чином не обґрунтував в чому саме полягає його помилка і яке вона мала істотне значення під час укладення правочину, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_5 є не обґрунтованими та не підтверджуються належними та допустимими доказами по справі.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК (435-15 ), якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах

Суд вважає, що позивачем не наведено чітких правових підстав (введення в оману, помилка, укладення договору на вкрай невигідних умовах) для визнання недійсним шлюбного договору від 20.04.2017 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, який зареєстровано приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_4, а його доводи спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.2 ст. 97 СК України сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них.

Відповідно до ст. 93 СК України шлюбний договір не може зменшувати обсягу прав дитини, які встановлені цим Кодексом, а також ставити одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище. За шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч.5 ст. 97 СК України сторони можуть включити до шлюбного договору будь-які інші умови щодо правового режиму майна, якщо вони не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 103 СК України шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. При цьому слід мати на увазі, що в силу ч. 4 ст. 93, ч. 1 ст. 103 СК положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними з підстав, установлених ЦК.

Суд прийшов до висновку, що умови шлюбного договору не є такими, що суперечить закону та ставить позивача у надзвичайно невигідне матеріальне становище, оскільки умовами шлюбного договору не обмежені рівні права обох сторін на набуття будь-якого майна.

Умови укладеного сторонами договору не суперечать вимогам ст.ст. 60, 97 СК України, оскільки ст. 97 СК України передбачає право подружжя домовитися про непоширення на майно, набуте ними в період шлюбу, положень ст. 60 цього Кодексу і сторони скористалися цим правом, передбачивши у шлюбному договорі право кожного з них на набуття у приватну власність майна, що підлягає державній реєстрації.

Із зазначених підстав умови шлюбного договору не порушують і вимог ст.368, 203, 215 ЦК України.

Таким чином з додержанням вимог ст. 97 СК України сторони уклали шлюбний договір, умови якого на час його укладення не порушували права сторін на набуття майна у власність кожної з сторін.

Відповідно до ч.5 ст. 93 СК України за шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

За умовами укладеного сторонами шлюбного договору право власності на майно не передавалося, а лише визначався правовий режим майна, яке буде набуте сторонами в період дії шлюбного договору. Тому вимоги ч.5 ст. 93 СК України умовами оспореного шлюбного договору не порушені.

Таким чином, позовні вимоги про визнання за позивачем ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_6 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках по ? частки за кожним не підлягають задоволенню.

Крім цього, свідок ОСОБА_10, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази вказав, що особисто давав кошти позивачу на придбання будівельних матеріалів, допомагав виносити та вивозили будівельне сміття на власному бортовому автомобілі УАЗ, а також, що ОСОБА_5 не приймав жодної участі в купівлі-продажу спірної квартири. Крім цього, свідки ОСОБА_8 пояснили, що разом працюють на будівництві на займаються ремонтами, що в свою чергу виключає достовірність приналежності представлених чеків та квитанцій на будівельні матеріали саме для відповідачки ОСОБА_6

Таким чином, в позовних вимогах про стягнення з ОСОБА_6 вартості придбаних будівельних матеріалів для проведення ремонтних робіт на загальну суму 47291,05 грн., слід також відмовити за необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 89, 95, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним шлюбного договору, визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно та відшкодування витрат на проведення ремонтних робіт відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 05 жовтня 2018 р.

Суддя Шевченківського

районного суду м. Чернівці ОСОБА_12