Справа № 544/1001/18
№ пров. 2/544/447/2018
Номер рядка звіту 49
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 вересня 2018 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Ощинської Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Чеботарової Л.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в м. Пирятин у приміщенні суду по вул. Ярмарковій, 17 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені по аліментах,

у с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона з 17 листопада 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3, народження ІНФОРМАЦІЯ_4 року. У 2017 році у зв'язку з одруженням позивачка змінила своє прізвище на ОСОБА_1. Рішенням Пирятинського районного суду від 19 серпня 2011 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишилися проживати з позивачкою. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2011 року з відповідача ОСОБА_2 на її ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_3, народження ІНФОРМАЦІЯ_4 рокуу розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.10.2011 і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили та є чинним. Відповідач протягом 2011 -2013 років сплачував аліменти у сумах менших ніж йому встановлено було судовим рішенням у наслідок чого виникла заборгованість у сумі 12685,49 грн.

Позивач подала до суду заяву у якій просила слухати справу у її відсутність, вимоги викладені у позові підтримує у повному обсязі.

Відповідач просив слухати справу у його відсутність, не заперечував щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 2000 грн, оскільки не з його вини виникли обставини. Просив врахувати те, що на його утриманні перебуває ще двоє неповнолітніх дітей.

Ухвалою суду від 16 серпня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом установлено, що з 17 листопада 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Пирятинського районного суду від 30 квітня 2015 року було розірвано (а.с. 12).

Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3, народження ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с. 9).

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2011 року з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_3, народження ІНФОРМАЦІЯ_4 року у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.10.2011 і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили та є чинним.

У 2017 році позивач уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про шлюб.

Від даного шлюбу позивачка має малолітню доньку ОСОБА_5, народження ІНФОРМАЦІЯ_5 року, яка також перебуває на її утриманні.

Згідно довідки - розрахунку виданої Пирятинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області встановлено, що ОСОБА_2 не сплачує аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, народження ІНФОРМАЦІЯ_4 року, призначені рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2011 року у наслідок чого виникла заборгованість у сумі 12685,49 грн (а.с.6-7).

Відповідно до роз'яснень, наведених в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач ОСОБА_2 будучи достовірно обізнаний про існування судового рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання малолітнього сина до досягнення ним повноліття, аліменти фактично не сплачував, а бо ж сплачував у меншому розмірі ніж визначений судом, у зв'язку з чим позивачка набула права на стягнення неустойки (пені).

Пеня, передбачена ст. 196 СК України, нараховується за кожен день прострочення до повного погашення заборгованості або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

У відповідності до ст. 12 СК України, строки, встановлені у цьому Кодексі, обчислюються відповідно до Цивільного кодексу України. За положеннями ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. При цьому, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 251 ЦК України), а згідно з правилами, регламентованими цивільним законодавством щодо закінчення строків, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку; якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця. З вказаними правилами обчислення строків також кореспондуються і вимоги щодо обчислення процесуальних строків, визначеніглавою 6 ЦПК України.

Виходячи з контекстного аналізу вищенаведених норм законодавства строком, з якого належить здійснювати розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, є наступний день після останнього дня місяця, в якому слід було сплатити щомісячний платіж по аліментам. Нарахування 1% неустойки (пені) від суми несплачених аліментів має проводитись на суму заборгованості за місяць (щомісячного платежу) за кожен день прострочення за весь період прострочення до повного погашення боргу, або до дня звернення в суд особи, права якої порушені.

У постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за аліментами та пені від суми несплачених аліментів, Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року у справі № 6-149цс14.

Крім того, у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-94цс15 при касаційному перегляді ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2015 року у справі про стягнення заборгованості за аліментами на утримання неповнолітньої дитини та пені за прострочення сплати аліментів констатовано правильність застосування судом касаційної інстанції наступних норм матеріального права при вирахуванні пені від суми несплачених кожного місяця аліментів за кожен день прострочення та при її обчисленні в межах одного місяця.

Так, у згаданій постанові зазначено, що за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За посиланням Верховного Суду України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання, виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, а її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13, від 01.10.2014 року у справі № 6-149цс14, від 01.06.2016 року в справі № 6-535цс16.

За приписамист. 360-7 ЦПК України щодо обов'язковості судових рішень Верховного Суду України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першоїст. 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З урахуванням вищенаведеного, у відповідності до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, наданому позивачкою, заборгованість по пені складає: з жовтня по грудень 2011 року -217,82 грн, з січня по грудень 2012 року - 1005,14 грн, з січня по листопад 2013 року - 973,97 грн, з січня по листопад 2014 року 376,06, з січня по грудень 2015 - 374, 68 грн, за вісім місяців 2016 року- 460,29 грн, з січня по листопад 2017 року - 404,54, з січня по липень 2018/ року - 180,79 грн таким чином, загальний розмір неустойки (пені) за невиконання зобов'язань по сплаті аліментів складає 3993,29 гривень.

Суд також враховує те, що відповідач ОСОБА_2 має на утриманні ще двох малолітніх дітей народження 2013 та 2015 років, про що свідчить відмітка у паспорті.

Враховуючи те, що відповідач працює, отримує мінімальний дохід, має на утриманні ще двох малолітніх дітей, на думку суд 2000 грн буде достатнім розміром пені, розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав позивача та захистом прав неповнолітніх дітей.

Суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача на її користь суму заборгованості по аліментах в розмірі 12685,49 гривень слід відмовити, оскільки аліменти на користь позивачки вже стягнуті за рішенням суду і законом не передбачено повторне стягнення аліментів.

Позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати, проте у матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують такі витрати, тому дана вимога не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Таким чином з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом в розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 180, 181, 182, 191, 192 СК України, ст.ст. 12, 19, 76, 141, 263-265, п. 1 ч. 1 430 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені по аліментах - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, народження ІНФОРМАЦІЯ_6 року, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_3 виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 30 серпня 2004 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, народження ІНФОРМАЦІЯ_7 року, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2, зареєстрованої та мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3, народження ІНФОРМАЦІЯ_4 року, у сумі 2000 гривень (дві тисячі) гривень.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2, народження ІНФОРМАЦІЯ_6 року, паспорт НОМЕР_3 виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 30 серпня 2004 року, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Ю.О.Ощинська