Провадження №: 2/755/6071/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

"10" жовтня 2018 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (02002, АДРЕСА_1) до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (03063, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 28) про визнання незаконними та протиправними дій суддів, стягнення матеріальної і моральної шкоди, заподіяної такими діями, -

у с т а н о в и л а:

08.10.2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (02002, АДРЕСА_1) до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (03063, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 28) про визнання незаконними та протиправними дій суддів, стягнення матеріальної і моральної шкоди, заподіяної такими діями.

У відповідності до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2018 року зазначений позов передано в провадження судді Марфіної Н.В.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить суд: визнати незаконними та протиправними дії судді колишнього Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_2 та судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_3 щодо значного порушення ними процесуального строку розгляду касаційної скарги у справі №755/10433/15-ц; стягнути з Казначейських фінансових рахунків заподіяну незаконними та протиправними діями суддів ОСОБА_2. та ОСОБА_3 матеріальну та моральну шкоду у розмірі 95061,00 грн.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що строк розгляду касаційної скарги у справі №755/10433/15-ц, який згідно з вимогами ст. 330-1 ЦПК України повинен бути здійснений протягом одного місяця, триває вже більше дванадцяти місяців і касаційне провадження до цього часу не закінчене. Позивач вказує, що зазначене суперечить вимогам ст.ст. 19, 129 Конституції України, спричиняє суттєве порушення його конституційних прав, зокрема права непорушності приватної власності, права на справедливий суд та заподіяло тяжкої матеріальної і моральної шкоди.

Ознайомившись зі змістом позовної заяви та доданими до неї матеріалами, приходжу до висновку про те, що у відкритті провадження за вказаною позовною заявою в порядку цивільного судочинства слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

За змістом ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п'яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді. Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

У своєму рішенні №6-рп/2001 від 23.05.2001 року у справі №1-17/2001 Конституційний суд України зазначив, що відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (частина перша статті 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий. Положення абзацу четвертого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України про те, що судам не підвідомчі скарги "на акти і дії службових осіб... суду, якщо законодавством встановлено інший порядок оскарження", треба розуміти так, що судами не розглядаються скарги громадян у порядку, передбаченому главою 31-А цього Кодексу, на акти і дії суддів, пов'язані із здійсненням правосуддя, оскарження яких встановлюється відповідним процесуальним законодавством України.

При цьому, згідно положень ст.ст. 126, 129 Конституції України, вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У своїй ухвалі від 23.03.2011 року Верховний Суд України зазначив: «Конституцією України встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, і що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом (ст. ст. 126, 129). Згідно із зазначеними положеннями Конституції України судові рішення і відповідно дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (пов'язаних із підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не в інший суд першої інстанції. Останнє порушувало б і принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом. Суд є органом, який розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб, а його рішення (дії, бездіяльність) оскаржуються лише в порядку, визначеному ст. 129 Конституції України і законодавством про судочинство. Здійснення правосуддя в Україні врегульовано конституційними нормами окремо від діяльності інших органів державної влади. Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя. З огляду на викладене висновок судів про те, що позов ОСОБА_6 до голови Білогірського районного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, є помилковим».

Також, слід зазначити, що відповідно до змісту п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Отже, враховуючи все вищевикладене приходжу до висновку про те, що дії та/або бездіяльність суддів при здійсненні ними правосуддя по конкретним справам не можуть бути оскаржені до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства і такі позови не підлягають розгляду в суді, оскільки чинним законодавством передбачено інший порядок усунення можливих помилок та недоліків, допущених при здійсненні правосудді. Зокрема, відповідні механізми передбачені Законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду правосуддя», які надають особі можливість реалізувати своє право на оскарження дій суддів при здійсненні ними правосуддя по конкретним справам.

Не може бути відкрите провадження і стосовно вимог позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про визнання незаконними та протиправними дій суддів при здійсненні ними правосуддя у справі №755/10433/15-ц.

Вирішуючи питання про виконання вимог ч. 5 ст. 186 ЦПК України, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для роз'яснення заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд його справи, оскільки такий спір взагалі не підлягає судовому розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 19, 186, 353-355 ЦПК України, Рішенням Конституційного суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001 року у справі №1-17/2001, ст.ст. 126, 129 Конституції України, -

п о с т а н о в и л а :

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 (02002, АДРЕСА_1) до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (03063, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 28) про визнання незаконними та протиправними дій суддів, стягнення матеріальної і моральної шкоди, заподіяної такими діями - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п/п 15.5) п/п 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя -