Справа №480/2268/17 26.07.2018
Провадження №22-ц/784/1297/18
Провадження № 22-ц/784/1297/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 липня 2018 року м. Миколаїв

справа № 480/2268/17

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі: Департаменту фінансів Миколаївської міської ради, Фінансового управління Новоодеської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 Шаміла Шахмір огли про відшкодування витрат за апеляційною скаргою керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, поданої в інтересах держави в особі: Департаменту фінансів Миколаївської міської ради, Фінансового управління Новоодеської районної державної адміністрації на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області, постановлену 21 червня 2018 року під головуванням судді Шаронової Н.О., повний текст якої складений 25 червня 2018 року у приміщенні цього суду,

В С Т А Н О В И Л А:

05 грудня 2017 року керівник Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі: Департаменту фінансів Миколаївської міської ради; Фінансового управління Новоодеської районної державної адміністрації до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування витрат, понесених позивачами на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення - ОСОБА_2 Вказував, що 27 листопада 2014 року на автодорозі Р-06 «Ульянівка - Миколаїв», в районі с. Білоусівка, Вознесенського району Миколаївської області відбулося зіткнення між автомобілем «MERCEDESBENZ 814L», під керуванням водія ОСОБА_1 Шаміла Шахмір огли, який грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху України, та автомобілем «GEELYJL7162», яким керував ОСОБА_2, в результаті чого останній з отриманими травмами був доставлений до Новоодеської центральної районної лікарні для надання медичної допомоги, а в подальшому переведений до травматологічного відділення міської лікарні Швидкої медичної допомоги. Вина ОСОБА_1 у вчиненні злочину підтверджується вироком Вознесенського міськрайонного суду від 24 квітня 2017 року у справі № 473/2213/16 - к.

Розмір витрат на лікування ОСОБА_2 склав 7471 грн. 44 коп.

Прокурор посилався на те, що відповідно до вимог закону особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Як зазначав прокурор, витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 позивачами понесені ще в 2014 році, при цьому питання примусового стягнення цих коштів з ОСОБА_1 у судовому порядку останніми не вирішено, що призводить до ненадходження коштів до відповідних бюджетів та, в свою чергу, негативно впливає на діяльність лікувальних закладів щодо належного забезпечення конституційного права осіб на безоплатне медичне обслуговування та порушує інтереси держави, яка дане право гарантує.

Посилаючись на викладене, керівник Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь держави, в особі позивачів, кошти витрачені на лікування ОСОБА_2, а саме 7120 грн. 59 коп. на користь Департаменту фінансів Миколаївської міської ради, та 350 грн. 85 коп. на користь Фінансового управління Новоодеської районної державної адміністрації.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 червня 2018 року даний позов залишено без розгляду на підставі п.8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

В апеляційній скарзі керівник Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, посилаючись на незаконність ухвали суду, просив її скасувати та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції прокурор Добрікова І.В. підтримала апеляційну скаргу.

Представник Департаменту фінансів Миколаївської міської ради ОСОБА_3 вважала апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідач ОСОБА_1 своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався. В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції він та його адвокат ОСОБА_4 посилались на законність оскаржуваної ухвали, що, на їх думку, підтверджується тим, що у кримінальній справі № 473/2213/16 к цивільний позов прокурора в інтересах держави до ОСОБА_1 про стягнення на користь Новоодеської центральної районної лікарні та міської лікарні Швидкої медичної допомоги витрат на лікування потерпілого ОСОБА_2 - був залишений без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України вироком Вознесенського міськрайонного суду від 24 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 30 серпня 2017 року. За такого, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2017 року відкрито провадження у даній справі.

Залишаючи без розгляду поданий прокурором позов на підставі п.8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що в ньому не вказано обставин, у звязку з чим уповноважені органи неналежним чином здійснюють відповідні повноваження, а відповідно, не обґрунтовано наявності підстав для здійснення представництва, а також не подано належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність підстав для здійснення такого представництва. Також суд зазначав, що і Департамент фінансів Миколаївської міської ради і Фінансове управління Новоодеської районної державної адміністрації мають підстави та можливість для самостійного захисту своїх прав за спірними правовідносинами.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», в редакції чинній на момент подання позову, представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Згідно до ч.2 ст. 45 ЦПК України, в редакції на час подання позову, прокурор, з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру».

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Аналогічні положення викладені у пункті 4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

За змістом статті 103-4 Бюджетного кодексу України фінансування закладів охорони здоровя місцевих бюджетів здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету.

Відповідно до п.п. а, п.3 ч.1 ст. 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на первинну медико-санітарну, амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу ( лікарні широкого профілю, пологові будинки, станції швидкої та невідкладної медичної допомоги, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки).

У позовній заяві прокурор посилається на те, що витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_5 Департаментом фінансів Миколаївської міської ради; Фінансовим управлінням Новоодеської районної державної адміністрації, як розпорядниками бюджетних коштів на вищевказані цілі були понесені ще в 2014 році та вимог про вирішення питання примусового стягнення цих коштів у судовому порядку останніми не заявлялось, що призводить до ненадходження коштів до відповідних бюджетів та, в свою чергу, негативно впливає на діяльність лікувальних закладів щодо належного забезпечення конституційного права осіб на безоплатне медичне обслуговування та порушує інтереси держави.

Листом № (15-33)8516 вих 17 від 27 листопада 2017 року Вознесенська місцева прокуратура повідомляла Департамент фінансів Миколаївської міської ради та Фінансове управління Новоодеської районної державної адміністрації про свій намір звернутися до суду з позовом в інтересах держави про стягнення витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_2, потерпілого від злочину (а.с. 6).

В позові прокурор зазначав, що предявляє його саме з метою захисту прав держави, оскільки уповноваженими органами не було здійснено даних дій за обєктивної можливості звернення з позовом протягом тривалого строку близько 3 років.

Викладене свідчить про небажання зазначених субєктів владних повноважень виконувати свої обовязки щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, що в свою чергу відповідно до закону наділяє прокурора повноваженнями на звернення з відповідним позовом до суду.

За такого, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про наявність у прокурора підстав звернутися до суду з метою захисту інтересів держави з даним позовом, і такі підстави були обґрунтовані ним у позовній заяві.

Залишення вироком Вознесенського міськрайонного суду від 24 квітня 2017 року цивільного позову прокурора в інтересах держави про стягнення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_2 без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (в редакції на час постановлення вироку) не перешкоджає повторному зверненню до суду з даним позовом. В звязку з викладеним не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача та його адвоката у суді апеляційної інстанції на те, що судовим рішенням вже була встановлена відсутність підстав для звернення прокурора з даним позовом.

Оскільки висновки суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позову без розгляду є помилковими, колегія суддів вважає, що ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 379, 382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, поданої в інтересах держави в особі: Департаменту фінансів Миколаївської міської ради, Фінансового управління Новоодеської районної державної адміністрації - задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 червня 2018 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

ОСОБА_6

__________________________________________________

Повний текст постанови складено 27 липня 2018 року