Справа № 152/1331/18
У Х В А Л А

09 жовтня 2018 року місто Шаргород Вінницької області

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря Палій М.Д.,

особи, яка подала заяву ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1, подану її представником адвокатом ОСОБА_2 про забезпечення позову,

у с т а н о в и в:

До Шаргородського районного суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1, подана її представником адвокатом ОСОБА_2 про забезпечення позову, у якій ставиться питання про накладення арешту на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 на праві власності до набрання рішенням суду у цій справі законної сили, зокрема на:

1. Нежитлову будівлю, загальною площею 223,1 м кв., що складається з приміщення магазину літ. «А», підвалу літ. «А1», прибудови літ. «А2», входу в підвал літ. «а», ганку літ. «а1», за адресою: вул. Леніна, 42-А, с. Перепільчинці Шаргородського району Вінницької області.

2. Нежитлову будівлю, загальною площею 101,6 м кв., що складається з приміщення магазину літ. «А» та ганку літ. «а», за адресою: вул. Леніна, 19-А, с. Руданське Шаргородського району Вінницької області.

3. Земельну ділянку, розташовану за адресою: вул. Нова, 36 у с. Плебанівка Шаргородського району Вінницької області, площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування жилого будинку та господарських споруд.

4. Земельну ділянку кадастровий номер :01:003:0243, розташовану на території Плебанівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

5 Житловий будинок № 28 по вул. Покровська у с. Плебанівка Шаргородського району Вінницької області.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник зазначає, зокрема, що нею до Шаргородського районного суду Вінницької області подано позов про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя, предметом якого є нерухоме майно приміщення магазинів, розташованих у селах Перепільчинці і Руданське, а також стягнення грошової компенсації за реалізовані без її згоди транспортні засоби.

Ціна позову становить 1 866 666 грн та складається з вартості 2/3 часток нерухомого майна та трьох транспортних засобів.

Відповідно до заявлених вимог, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за зменшення вартості частки у спільному нерухомому майні подружжя в сумі 326 666 грн та грошову компенсацію вартості 2/3 часток транспортних засобів в сумі 840 000 грн, а всього 1 166 666 грн.

Стягнення цієї компенсації, у разі задоволення позову, можливе у тому числі за рахунок майна, що належить відповідачу на праві приватної власності чи майна, що може бути виділено відповідачу у разі поділу.

Зважаючи на розмір грошової компенсації, позивач вважає, що позов підлягає забезпеченню саме шляхом накладення арешту на все нерухоме майно, що перебуває на цей час у власності відповідача, оскільки вартість цього майна співмірна з сумою грошової компенсації.

Необхідність у забезпеченні позову викликана тим, що ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_1 та всупереч їхній попередній домовленості у травні 2018 року відчужив, перереєструвавши на ОСОБА_4, з якою він наразі проживає, автомобілі Mersedes-Benz 416 CDI, 2005 року випуску та Mitsubishi Padjero Sport, 2008 року випуску. Автомобіль Mersedes-Benz Sprinter 313 CDI, 2006 року випуску також відчужений, проте новий власник невідомий.

Факт відчуження транспортних засобів на особу, з якою відповідач мав позашлюбні стосунки та має спільну дитину, беззаперечно свідчать про намагання ОСОБА_3 ухилитися від розподілу майна та позбавити ОСОБА_1 її частки у спільній сумісній власності.

Оскільки відповідач використав спільне майно не в інтересах власної сімї, а на шкоду їй, у ОСОБА_1 є тверда впевненість у тому, що такі дії будуть продовжуватись і надалі. На даний час відповідач відшукує покупців на приміщення магазинів у с. Перепільчинці та у с. Руданське, про що ОСОБА_1 повідомили знайомі.

ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_3 таким чином намагається приховати від розподілу нерухоме майно, зокрема відчужити його, що потягне за собою ускладнення виконання рішення суду, у разі задоволення позову про поділ майна та стягнення грошової компенсації, а також призведе до необхідності ініціювання нових судових процесів для відновлення статусу майна та реального виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд заяви про забезпечення позову здійснено за участю особи, яка її подала з метою надання пояснень та додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд виходить із такого.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 та ч. 1 ст. 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Частиною 3 ст. 153 ЦПК України встановлено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для зясування питань, повязаних із зустрічним забезпеченням.

Отже, зі змісту наведених вище статей ЦПК України вбачається, що до предмету доказування під час розгляду заяви про забезпечення позову, зокрема входять обставини, які свідчать про те, що невжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити у майбутньому виконання рішення суду. Із цією метою, суд може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначив, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У пункті 4 зазначеної постанови також розяснено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Разом із тим, ні заява про забезпечення позову, ні документи, додані до неї, ні з рештою пояснення ОСОБА_1, надані у судовому засіданні, не дають можливості суду як «обєктивному спостерігачу» зробити розумне припущення того, що ОСОБА_3 дійсно без згоди заявника відчужує їх спільне майно з метою приховати його від розподілу, а відтак дійти до переконання про необхідність забезпечення позову.

Суд погоджується з позицією представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, викладеною у заяві відносно того, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має впевнитись у тому, що між сторонами дійсно існує спір, зясувати обсяг позовних вимог, ціну позову та співмірність позовних вимог із заходами забезпечення позову, оскільки це випливає зі змісту ст. 151 ЦПК України. Проте, поряд із цим, вирішуючи питання, повязані із забезпеченням позову, суд згідно з ч. 3 ст. 153 ЦПК України також заслуховує пояснення особи, яка звернулась з заявою, а також досліджує додаткові докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що доказів того, що автомобілі, про відчуження яких вона зазначає, належали ОСОБА_3, а також доказів спільного проживання останнього з ОСОБА_4 у неї немає.

Суду не надано доказів того, що автомобілі: Mersedes-Benz 416 CDI, 2005 року випуску та Mitsubishi Padjero Sport, 2008 року випуску взагалі перебували у власності ОСОБА_3, а інформація з бази даних МВС України (т. 1 а.с. 49) свідчить лише про те, що автомобілі: Mersedes-Benz 416 CDI, 2005 року випуску, обєм двигуна 2685 та Mitsubishi Padjero Sport, 2008 року випуску, обєм двигуна 2972 зареєстровані на ОСОБА_4 15 та 31 травня 2018 року відповідно.

Будь-яких доказів того, яким чином ОСОБА_4 та належне їй майно стосуються ОСОБА_3 суду також не надано.

Зважаючи на усе вище викладене, суд удруге констатує, що мотивація заяви ґрунтується виключно на припущеннях, що суперечить ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Отже, зважаючи на те, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, за умови, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а заявником таких доказів не надано, суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

Одночасно суд роз'яснює, що ця відмова не позбавляє заявника права на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку, встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, указаних в мотивувальній частині ухвали.

Керуючись статтями 149, 153, 258-261 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, поданої її представником адвокатом ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Згідно зі статтями 261, 352-355, пункту 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, ця ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвалу повністю або частково.

Апеляційна скарга на цю ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги апеляційний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Ухвалу складено та підписано суддею 9 жовтня 2018 року.

Суддя І.Л. Строгий