Справа № 212/3222/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Ваврушак Н.М., за участі секретаря судового засідання Косенкової А. О., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, у звязку з ушкодженням здоровя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я у розмірі 148 920,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 1990 року по 2008 рік перебувала у трудових відносинах з відповідачем та працювала підземна стовбурова шахти «Октябрьска». 06.11.2008 року звільнена з підприємства за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. За висновком МСЕК від 20.03.2018 року встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійними захворюванням та третя група інвалідності безстроково. У зв'язку із ушкодженням здоров'я через професійні захворювання заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких зазнає, в зв'язку з професійним захворюванням змінилися її образ та якість життя.

Ухвалою суду від 18.05.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

19.06.2018 року судом отримано відзив відповідача на позовну заяву.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позов в якому зазначив, що позивач звільнилася з підприємства відповідача за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, а не за станом здоров'я. Зазначив, що відсутні докази що вказують на встановлення позивачу саме професійного захворювання. Крім того, вказав, що при влаштуванні на роботу позивачу було відомо про умови праці та наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, тобто відповідач не приховував від позивача важкість та шкідливість технологічного процесу.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою ст. 8 Конституції України встановлено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Стаття 4 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розглянувши подані докази, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_3 з 01.01.1990 року по 06.11.2008 року, часу звільнення у зв'язку з виходом на пенсію, перебувала у трудових відносинах із відповідачем та працювала на шахті «Родіна» та шахті «Октябрьська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» підземна стовбурова відповідно, що підтверджується копією трудової книжки останньої та не заперечувалось сторонами під час розгляду справи (а.с.19-26).

Відповідно до медичного висновку ДУ «Український НДІ промислової медицини», за №1539 від 22.12.2017 року, встановлено професійний характер наявних у ОСОБА_3 захворювання професійне: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В, ускладнене периферичним захворюванням верхньої частки лівої легені Т1N0M0 (в/лобектомія, торакотомія зліва, дренування плевральної порожнини (17.10.2016) ЛН другого ступеня. (а.с.8).

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24 січня 2018 року, складеного на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком», проведено розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань ОСОБА_3: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В, ускладнене периферичним захворюванням верхньої частки лівої легені Т1N0M0 (в/лобектомія, торакотомія зліва, дренування плевральної порожнини, встановлених ДУ «Український науко-дослідний інститут промислової медицини».

Згідно п. 16,17 акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на шахті «Родіна» та «Октябрьська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» підземною стовбурова з 13.11.1998 по 30.03.2002 року та з 01.08.2002 по 06.11.2008 ОСОБА_3 виконувала весь комплекс робіт у підземних умовах. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Зазначено, що причиною встановлення професійного характеру захворювання послужив також профмаршрут з 1990 по 2002 року на даному підприємстві. Причиною виникнення професійних захворювань зазначено: концентрація пилу з вмістом діоксину кремнію.

Відповідно до п.19 Акту зазначено, що осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи враховуючи роботу позивача впродовж 18 років 10 місяців в шкідливих умовах та неодноразову зміну керівників структурних підрозділів, визначити конкретних посадових осіб, відповідальних за профілактику виникнення професійних захворювань неможливо (а.с.4-5).

Із довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №050044 від 20.03.2018 року, убачається, що ОСОБА_3 при первинному огляді встановлена ступінь втрати професійної працездатності 30%, третя група інвалідності безстроково. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санаторно курортне лікування (а.с.6-7).

З досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що позивачу встановлено професійне захворювання, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування зазначених доказів.

Відповідно медичних довідок, позивач в звязку з погіршенням стану здоровя неодноразово з 2016 по 2017 року знаходилася на стаціонарному та амбулаторному лікуванні (а.с.9-16).

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року " Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - повинен компенсувати позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, що відповідає ст. 173 КЗпП України, де закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

З огляду на акт розслідування хронічного професійного захворювання, виписки із історії хвороби позивача, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність не забезпечення відповідачем-підприємством під час праці на підприємствах позивача якісних та безпечних умов праці.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих позивачем доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, а тому спричинена моральна шкода підлягає компенсації.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. У зв'язку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони скористалися правом подать докази у справі безпосередньо до суду.

Суд відповідно до частини першої ст. 89 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, на підставі наведеного, виходячи із принципів об'єктивності, реальності і справедливості суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на спростування викладених обставин та відповідачем в суді не заявлено про неналежність або ж недопустимість наданих позивачем доказів.

Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності і третя група інвалідності в наслідок хронічного професійного захворювання, а також враховуючи характер захворювання, пов'язаних з заподіянням ушкодження здоров'ю фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, час роботи позивача на підприємстві і наслідків, що наступили, вік позивача та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме в розмірі 20 000,00 гривень у вигляді одноразового відшкодування, без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з ПАТ «Кривбасзалізрудком» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 3, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, вулиця Симбірцева, 1А), на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса проживання: 50071, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, провулок Бульварний, будинок 19 квартира42), моральну шкоду, у звязку з ушкодженням здоровя в розмірі 20 000,00 гривень (двадцять тисяч грн. 00 коп.) без урахування податку з доходів фізичних осіб.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 31 серпня 2018 року.

Суддя: Н. М. Ваврушак