Справа № 541/1275/18
Номер провадження 2/541/773/2018
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 грудня 2018 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Городівського О. А.,

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу в порядку спрощеного провадження за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

13 червня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог вказав, що 25 вересня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов договору відповідач зобов'язувався в порядку та на умовах визначених договором погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У порушення умов Договору, Відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 23.05.2018 має заборгованість за кредитним договором в сумі 109 850,37 грн.

Зважаючи на вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 109 850,37 грн. та понесені позивачем при зверненні з позовом до суду судові витрати.

Крім того, згідно з листом № Е.65.0.0.0/3-365676 від 07.07.2018 від АТ КБ «ПриватБанк», 21.0.5.2018 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» було перейменовано на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов'язаних зі зміною назви.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 червня 2018 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 23.07.2018 витребувано з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»: помісячний розрахунок заборгованості за користування кредитом відповідачем за кредитним договором № б/н від 25.09.2007; належним чином завірену копію виписки про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 за договором № б/н від 25.09.2007; інформацію про всі банківські картки, отримані ОСОБА_1 за договором № б/н від 25.09.2007; докази отримання ОСОБА_1 перевипущеної картки за договором № б/н від 25.09.2007 із зазначенням виду, номеру, дати видачі та строку дії картки.

У встановлений судом строк, відповідач, скориставшись своїм процесуальним правом, подав відзив, в якому заперечувала позовні вимоги, обгрунтовуючи свої заперечення тим, що вона дійсно 25.09.2007 уклала кредитний договір з позивачем, відповідно до якого отримала кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Про збільшення кредитного ліміту до 4 000 грн. та збільшення відсоткової ставки до 43,20 % банком їй не повідомлялося. Вважає вказані дії позивача недобросовісними, спрямованим на стягнення з неї надмірної суми. Також просила відмовити у задоволенні позову з підстав спливу строку позовної давності, оскільки строк дії договору закінчився у вересні 2011 року, на підтвердження чого надала оригінал банківської картки № НОМЕР_1. В останнє судове засідання ОСОБА_1 не з'явилася, направила на адресу суду заяву, в якій позицію, викладену у відзиві підтримала та просила розгляд справи провести у її відсутність.

Представником позивача направлено відповідь на відзив, зі змісту якої вбачається, що позивач заперечує проти позиції відповідача, оскільки, збільшення відсоткової ставки проводилося з дотриманням "Умов та правил надання банківських послуг", які є невід'ємною складовою кредитного договору, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку" складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо збільшення кредитного ліміту зазначив, що встановлення певної суми ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження, відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту, а належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка. Крім того, у відповіді вказано, що картка відповідача була перевипущена, строк дії перевипущеної картки - до останнього дня лютого 2016 року, на підтвердження чого надано довідку банку, тому позов було подано в межах строку позовної давності.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що 25 вересня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.9).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Встановлено, що за умовами договору банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів у році.

Згідно з підписаною заявою/договором клієнт повідомлений про сайт банку та своїм підписом підтвердив.

Зазначені обставини підтверджуються підписами на заяві та довідці про умови та правила кредитування (а.с. 9,10).

Згідно з п. 5.3 Умов і правил надання банківських послуг банк має право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта.

За положеннями п.п.3.2 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється з рішенням банку, з правом банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.3.3 умов та правил надання банківських послуг.

АТ КБ «ПриватБанк» було надано довідку, згідно з якою кредитна карта перевипускалась, остання з яких зі строком дії до березня 2016 року (а.с.81).

Внесення відомостей щодо умов кредитування клієнтів та всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу Банку є вимогою Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254.

Відповідно до п. 3.4 та п. 3.8 цього Положення ідентифікація операції передбачає її докладний опис, який має містити потрібну інформацію для різних підрозділів банку та внутрішнього аудиту, а саме: тип операції (міжбанківські розрахунки, операції з клієнтами банку, розрахунки за власними операціями тощо), номер та дату договору, конкретні строки (початок та завершення) операції згідно з договором, дані про контрагента, зміст операції (кредит, депозит, тип процентної ставки тощо) та інше.

Згідно п. 4.2. цього Положення підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. При цьому, згідно з п. 9.5, під час здійснення інформаційного забезпечення операційної діяльності Банку реалізується правило "двох рук" (операція не може бути ініційована та виконана одним користувачем системи), проводяться заходи з виявлення викривленої та/або суперечливої інформації, зберігається вся інформація (неможливість ігнорування інформації, що надійшла з будь - якого джерела). Проводиться резервне накопичення та зберігання всієї інформації для забезпечення відновлення роботи банку внаслідок виникнення форс - мажорних обставин або в разі ліквідації банку.

За приписами п. п. 3, 6 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст.41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566(зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п. 5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення №254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

З урахуванням вищевикладеного, судом враховуються банківські виписки, як належні докази підтвердження видачі кредиту та враховано факт перевипуску картки, термін дії якої визначений до лютого 2016 року.

Разом з тим, відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

З вимогою про стягнення вказаної заборгованості банк звернувся до суду 13 червня 2018 року, а надісланий вказаний позов був до суду 06 червня 2018 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Оскільки, за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Суд, дослідивши надану до суду виписку за період з 01.01.1999 по 05.08.2018, встановив, що відповідач за період з 08.04.2011 по 23.05.2018 жодного платежу на виконання умов кредитного договору не здійснювала, позивач звернувся до суду з позовом 13 червня 2018 року, тобто після спливу позовної давності, як щодо останнього щомісячного платежу.

При цьому, судом враховано, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови, що передбачають збільшення строку позовної давності на підставі статті 259 ЦК України.

Зазначені суми в розрахунку заборгованості за вказаним договором від 25.09.2007, які містяться в матеріалах справи, в якому зазначено, що відповідачем були внесенні суми погашення за наданим кредитом є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Так, згідно з випискою по кредитному рахунку банком було проведено автоматичне списання з карти відповідача коштів в рахунок погашення простроченої заборгованості, що не свідчить про переривання строку позовної давності за правилами статті 264 ЦК України.

Разом з тим, вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Автоматичне погашення банком частини кредиту шляхом списання з рахунку боржника коштів не свідчить про визнання ним боргу та не є підставою для переривання позовної давності. Списання коштів мало місце після закінчення строку позовної давності і таке списання не може свідчити про переривання перебігу строку позовної давності.

Аналогічна позиція щодо строку виконання зобов'язань по кредитах, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки висловлена Верховним Судом України 19.03.2014 у справі №6-14цс14 та 18.06.2014 у справі №6-61цс14 - «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного у ній строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору».

За таких обставин, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13; 62; 81; 141; 258; 264; 265; 280; 281; 282 ЦПК України; -

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. А. Городівський