Справа № 487/4638/18
Провадження № 2/487/2062/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2018 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва в складі:

головуючого судді Павлової Ж.П.,

за участю секретаря судового засідання Ігнатьєва А.О.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-

В С Т А Н О В И В:

18.07.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.

У заяві позивач зазначила, що є власником квартири №9 по вул. Озерна (ОСОБА_3), 19-В в м.Миколаєві на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.06.1996 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.2015 року № 2-505 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.2015 року № 2-507. У вказаній квартирі крім неї також зареєстрована відповідач ОСОБА_2, яка з 2004 року в даній квартирі не проживає, а тому виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за неї.

Посилаючись на вищезазначене, просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою №9 по вул. Озерна (ОСОБА_3), 19-В в м.Миколаєві та примусово зняти її з реєстраційного обліку.

25.07.2018 року ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва відкрито провадження по даній справі.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявилася надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.47 Конституція України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол, Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності (право володання, користування та розпорядження) не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так, у судовому засіданні встановлено, що співвласниками квартир № 9 по вул.Озерна (ОСОБА_3),19-В в м.Миколаєві є сторони по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.06.1996 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.2015 року № 2-505 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.2015 року № 2-507.

Крім того, відповідно до довідки № 1609 від 05.07.2018 року виданої ЖКП «БРИЗ», в квартирі № 9 по вул.Озерна (ОСОБА_3),19-В в м.Миколаєві зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є співвласником квартири № 9 по вул.Озерна (ОСОБА_3),19-В в м.Миколаєві, тому право користування цією квартирою є похідним від її права власності і на обсяг її права користування не впливає проживання, або не проживання в житловому приміщенні.

Виходячи з того, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, власник майна не може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зокрема, з підстав передбачених ст. 405 ЦК України, так як це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72,109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР.

За такого, відсутні правові підстави для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою.

При цьому, посилання позивача на те, що відповідач в квартирі не проживає з 2004 року, витрати по утриманню нерухомого майна не несе, особистих речей цієї особи в квартирі немає, а його реєстрація створює позивачу незручності, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не можуть бути визнані обґрунтованою підставою для позбавлення власника права на володіння та користування належним йому майном.

На підставі викладеного, керуючись 2,3,19,23,76-89,141,258-268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: Ж.П. Павлова