Справа №333/1373/18
Провадження №2/333/1253/2018
01 жовтня 2018 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю: секретаря судового засідання Шелесько Ю.О.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 а до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 про стягнення аліментів,
ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 09.07.2011 року, який заочним рішенням суду від 10.03.2015 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення з заявою до суду.
В судове засідання позивач не зявилась, про день, місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримувала у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився та не повідомив суд про причини неявки. Оскільки відсутні відомості про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову, але частково.
Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 09.07.2011 року. При укладенні шлюбу позивачу присвоєно прізвище «Забродіна» (а.с. 3).
Батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що підтверджено Свідоцтвом про народження, виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, виданим 31.01.2012 року (актовий запис № 45) (а.с. 4).
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 6).
13.02.2018 року ОСОБА_4 змінила прізвище на «Солнце», про що свідчить свідоцтво про зміну імені, видане Комунарським районним у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, видане 13.02.2018 року (а.с. 7).
Згідно інформації Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 11.09.2018 року, наданої на запит суду: за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року позивач ОСОБА_1 отримала дохід (соціальна виплата) в розмірі 1000 грн. в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ДПІ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя; відповідач ОСОБА_2 за період з 01.04.2018 року по 30.06.2018 року отримав дохід (заробітна плата) в розмірі 21 307 грн. 16 коп. (без відрахувань НДС, за 2 квартал 2018 року).
Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чиє в них кошти, достатні для надання утримання. Права дитини мають пріоритет у співвідношенні із правами й обов'язками її батьків.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Пунктом 3 частини 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 р.» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років 1 944 грн.
Приймаючи до уваги інтереси дитини і позивача, стан здоровя та матеріальне становище дитини, відсутність інформації щодо інших осіб, які перебувають на утриманні відповідача , можливість відповідача сплачувати аліменти, суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 підлягають щомісячному стягненню і повинен складати 1 500 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, з дня звернення з позовом до суду.
Суд дійшов висновку, що саме такий розмір аліментів доцільно стягнути виходячи з наступного. Відповідач працює на ПрАТ «Укрграфіт». Згідно інформації ДФС у Запорізькій області за 2 квартал 2018 року ОСОБА_2 отримав 17 471 грн. 86 коп. з урахуванням податків та інших виплат, тобто фактично щомісяця його заробітна плата складає 5 823 грн. 95 коп., а 1500 грн. це фактично ? частка від його доходу.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається. Суд вважає, що позивач не надала суду належні докази, що відповідач зможе сплачувати 2000 грн. щомісячно аліменти на утримання дитини, тому в іншій частині позовні вимоги є надмірними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 7,111, 112, 180-182 Сімейного кодексу України, ст.ст. 141, 142, 200, 206, 258, 263- 265, 354-355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 а до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 а на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 (одна тисяча пятсот) гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19.03.2018 року.
У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. в дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області, через Комунарський суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01.10.2018 року.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя Р.С. Холод