Провадження № 2/520/2164/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Нефедової Г.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про усунення спадкоємця від права на спадкування, в якому просить усунути ОСОБА_5 від спадкування після смерті ОСОБА_6, який помер 29.08.2016 року. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 29 серпня 2016 року помер рідний брат позивача - ОСОБА_6, та відкрилася спадщина, яка складалася з квартири № 38 у будинку 11, корпус «Б» по вул. Краснова у м. Одеса. Право власності на зазначений об'єкт було отримано за померлим у наслідок приватизації. ОСОБА_6 був інвалідом за станом здоровя та протягом останніх років тяжко хворів, у 2013 році нього діагностували онкологічне захворювання, після кількох операцій стан його здоров'я погіршився настільки, що протягом останніх 2 років свого життя він не міг без сторонньої допомоги забезпечувати свою життєдіяльність і відповідно потребував сторонньої допомоги. У ОСОБА_6 є донька, яка після розлучення батьків з батьком не спілкувалась та не переймалась його станом здоровя, участі в його житті не приймала, по досягненню 18 років взагалі перестала спілкуватись з батьком. Позивачка отримала спадщину після смерті брата, однак ОСОБА_5 звернулась до суду з заявою про визначення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті свого батька. Зазначені дії з боку дочки померлого брата, позивачка вважає такими, що порушують норми моралі, оскільки вона не виконувала свої зобовязання з догляду за батьком, який був тяжко хворою людиною, у звязку з чим позивачка вважає, що ОСОБА_5 слід усунути від права на спадщина.

Ані позивач ОСОБА_4, ані її представник ОСОБА_1 в судове засідання не зявились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі, однак у клопотанні про призначення судової-медичної експертизи зазначено щодо розгляду за відсутністю представника позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначаючи, що підстав для його задоволення не має, позов необґрунтований та безпідставний у звязку з чим просить у позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначаючи, що підстав для його задоволення не має, позов необґрунтований та безпідставний у звязку з чим просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справ, допитавши свідків, судом встановлено наступне.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер 29.08.2016 року у віці 64 років, про що свідчить свідоцтво про смерть останнього серії І-ЖД №500449 видане Київським районним у місті ОСОБА_3 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області ( а.с. 5).

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії спадкової справи №13/2016, заведеної до майна померлого 29.08.2016 року ОСОБА_6, свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 видане ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 - рідній сестрі позивача, яка своєчасно звернулась з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті брата до нотаріуса, зазначивши у відповідній заяві, що окрім неї інших спадкоємців у померлого не має. Свідоцтво про право на спадщину за законом видане 17.08.2017 року за реєстровим №354 на спадкове майно, а саме квартиру за №38, розташованої у місті Одесі по вул. Краснова в будинку №11 корпус Б, яка в цілому складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 47,3 кв.м в тому числі житловою площею 24,7 кв.м.

Однак окрім сестри, спадкоємцем померлого є також його дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка після розлучення батьків - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, залишилась мешкати з матірю. Оскільки батьки після розлучення ніяких відносин не підтримували, мешкали окремо, ОСОБА_6 із донькою спілкувались лише іноді у телефонному режимі.

Про смерть батька ОСОБА_5 дізналась у серпні 2017 року, випадково, зі слів сусідки. На той час сестра померлого вже отримала свідоцтво про право на спадщину.

ОСОБА_5, як донька померлого є спадкоємицею першої черги, у звязку з пропуском строку звернулась до суду з відповідним позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 16.11.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_5 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відмовлено.

Натомість 14.11.2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про усунення доньки померлого 29.08.2016 року ОСОБА_6, ОСОБА_5 від права на спадкування після смерті батька, з посиланням на той факт, що у звязку зі станом здоровя ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, а ОСОБА_5 такої допомоги батьку не надавала.

Судом були витребувані оригінали медичних карток ОСОБА_6 з зазначенням відомостей щодо його стану здоровя та інші медичні документи.

Судом розяснювалось представнику позивача, що висновок судової медичної експертизи з визначення безпорадності стану є важливим доказом при розгляду даної категорії справи, однак представником позивача у підготовчому судовому засідання відповідного клопотання заявлено не було, а відповідне звернення до суду здійснено із порушенням порядку надання відповідних клопотань, після закінчення підготовчого судового засідання.

Допитані в судовому засіданні свідки, як з боку позивача так і збоку відповідача не надали суду жодних обєктивних показань щодо наявності свідомого ухилення відповідачки від необхідної допомоги батьку, яка була б повязана із безпораднім станом останнього: відсутні відомості необхідності такої допомоги з боку доньки, звернення до неї із проханням про надання такої допомоги та при наявності можливості не надання такої допомоги , що у сукупності дають змогу встановити ухилення від надання допомоги з боку доньки.

Статтею 1216ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1ст. 1241 ЦК України, право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до вимог ч. 5ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Частиною 6 ст.1224 ЦК України передбачено, що положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ

Виходячи зі змісту ч. 5ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, викладених у п. 6постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,правило ч. 5ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Стаття 51 Конституції України закріплює обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Таке піклування, турбота може знаходити свій вияв у особистому догляді, наданні матеріальної допомоги, представництві, захисті прав та інтересів батьків у різних установах тощо.

Згідно з Сімейним кодексом України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (частина 1 статті 202).

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторонам повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для усунення ОСОБА_5 від права на спадкування, оскільки судом не встановлено факту ухилення її від виконання обов'язку щодо утримання ОСОБА_6, оскільки відсутні докази звернення до відповідачки з боку батька або інших осіб для повідомлення щодо необхідності надання допомоги та ухилення від її надання донькою.

Судом також не встановлено необхідності для надання спадкодавцю такої допомоги саме з боку доньки, враховуючи надання їй допомоги з боку його сестри в належному та достатньому обсязі.

Твердження позивача ґрунтуються на припущеннях, оскільки належних доказів про умисне ухилення відповідача від надання допомоги, та більш того перебування спадкодавця ОСОБА_6 у безпорадному стані в суді не здобуто, а позивачем не надано.

Заявлені позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи судом, є не доведеними, а тому не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 ( РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) до ОСОБА_5 ( РОНКПП НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) про усунення від права на спадкування після померлого 29.08.2016 року ОСОБА_6.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луняченко В. О.

Повне рішення виготовлено 21.12.2018 року