Номер провадження 2/754/1375/18
РІШЕННЯ

Іменем України

09 липня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.12.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого він передав у власність відповідачу квартиру АДРЕСА_1 а відповідач зобов'язався забезпечити його довічно на умовах договору.

Так, відповідно до п.6 Договору відповідач зобов'язався довічно фінансово його (позивача) утримувати, тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб. Сторони домовились, що грошове утримання складається з одноразового платежу в розмірі 75 000 грн. та щомісячних платежів в розмірі 900 грн. Сторони також домовились, що щомісячне грошове утримання буде надаватись шляхом банківського або поштового переказу або готівкою під розписку. Крім вищевказаних сум відповідач зобов'язався щомісячно разом або окремо сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені. Кошти на оплату комунальних послуг повинні щомісячно надаватись відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу або готівкою під розписку чи сплачуватись набувачем самостійно. До оплачуваних щомісячних витрат на комунальні послуги належать: послуги ЖЕКу по утриманню будинку, плата за користування природнім газом, теплопостачання, водопостачання (в обсязі 4 куб.м. гарячої води та до 4 куб.м. холодної води в разі наявності лічильників) та електроенергія в обсязі до 150 кВт год, абонентська плата за телефон (крім міжнародних, міжміських розмов та розмов з абонентами мобільного зв'язку), за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплата домофону.

Також, п.8 Договору сторони встановили, що щомісячне грошове утримання буде виплачуватись з моменту укладання договору до 10 числа поточного місяця поштовим переказом за адресою: АДРЕСА_1, або готівкою на руки під розписку або на вказаний розрахунковий рахунок банківської установи. Пунктом 14 договору визначено, що істотними умовами договору вважатимуться вчасна проплата щомісячних платежів і довічне право на проживання відчужувача у квартирі.

Як стверджує позивач, починаючи з 12.12.2016 року і станом на день звернення до суду відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання, а саме жодного разу не сплатив щомісячного грошового утримання, а також здійснює невчасну оплату за комунальні послуги або вносить її не у повному обсязі, в зв'язку з чим наявна заборгованість зі сплати комунальних послуг за квартиру, тобто має місце порушення відповідачем зобов'язань, передбачених умовами договору.

Посилаючись на викладене, позивач ОСОБА_1 просить розірвати договір довічного утримання від 12.12.2016 року, укладений з відповідачем ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (далі - КМНО) Горбуновою Л.В., та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Шевчука О.П. від 18.08.2017 року відкрито провадження у даній справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 січня 2018 року, справа за єдиним унікальним номером 754/10614/17, номер провадження 2/754/1375/18, передана судді Скрипці О.І. у зв'язку з звільненням судді Шевчука О.П.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Скрипки О.І. від 18.01.2018 року справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав та обставин, викладених у позові, та просили про їх задоволення.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. При цьому вказав, що у відповідності до умов договору він сплатив одноразове грошове утримання та щомісячний платіж за перший неповний місяць (грудень 2016 року) в момент підписання договору, що підтверджується розпискою. Починаючи з січня 2017 року, щомісячно, він перераховував щомісячне утримання позивачу поштовим переказом через ДП «Укрпошта». Однак, позивач не отримував перераховані кошти і платежі згодом повертались. Він (відповідач) забирав поверненні кошти і в наступні місяці додавав ці суми до щомісячних платежів, зменшуючи їх на вартість послуг ДП «Укрпошта» за повторне пересилання. За твердженням відповідача, жодного разу за час дії договору позивач з власної волі не отримував перераховане йому утримання, а під час телефонних розмов позивач зазначав, що гроші в нього є і йому не потрібно нічого перераховувати.

Відповідач також зазначив, що згідно умов договору в частині оплати за комунальні послуги він обрав варіант самостійної їх сплати. Він телефонував позивачу, який повідомляв актуальні покази лічильників, передавав їх постачальнику комунальних послуг, а після виставлення відповідних рахунків - сплачував їх щомісячно в повному обсязі. Крім того, на момент укладення договору позивач мав борги за комунальні послуги, частину яких погасив, але залишок боргу лишився. Так, заборгованість з гарячого водопостачання становила 1813,63 грн., яка була ним (відповідачем) сплачена.

Посилаючись на викладене, відповідач стверджує, що ним, як набувачем, своєчасно та в повному обсязі виконувались та виконуються зобов'язання за договором, а тому позов є безпідставним та необґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 12.12.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В. (а.с.11-13).

Згідно п.1 цього Договору, позивач передає у власність відповідача квартиру АДРЕСА_1 а відповідач зобов'язується забезпечувати позивача утриманням довічно на умовах цього договору.

Відповідно до п.7 Договору, відповідач зобов'язується довічно фінансово утримувати позивача, тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб. Сторони домовились, що грошове утримання складається з одноразового платежу в розмірі 75 000 грн. та щомісячних платежів в розмірі 900 грн. на місяць. Сторони домовились, що щомісячне грошове утримання буде надаватись шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. Крім вищезазначеної суми, відповідач зобов'язаний щомісячно разом або окремо сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені. Кошти на оплату комунальних послуг повинні щомісячно надаватись відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу або готівкою під розписку чи сплачуватись набувачем самостійно. До оплачуваних щомісячних витрат на комунальні послуги належать: послуги ЖЕКу по утриманню будинку, плата за користування природнім газом, теплопостачання, водопостачання (в обсязі 4 куб.м. гарячої води та до 4 куб.м. холодної води в разі наявності лічильників) та електроенергія в обсязі до 150 кВт год, абонентська плата за телефон (крім міжнародних, міжміських розмов та розмов з абонентами мобільного зв'язку), за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплата домофону.

Пунктом 8 Договору визначено, що грошове утримання буде щомісячно виплачуватись, починаючи з моменту укладання договору до 10 числа поточного місяця поштовим переказом за адресою: АДРЕСА_1, або готівкою на руки під розписку або на вказаний розрахунковий рахунок банківської установи. У випадку зміни способу отримання щомісячного грошового утримання позивач зобов'язаний вчасно (за п'ятнадцять днів до сплати наступного платежу) повідомити про це відповідача. Сума грошового щомісячного утримання підлягає індексації та нараховується щомісячно в лютому місяці чергового року за попередній рік з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за інформацією Державної служби статистики України. Не своєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору.

Згідно п.11 Договору, зобов'язання набувача за цим договором за відповідний місяць вважаються виконаними в повному обсязі при здійсненні оплати відповідно до п.8 умов цього договору.

Пунктом 14 Договору визначено, що істотними умовами договору вважатимуться вчасна проплата щомісячних платежів і довічне право на проживання відчужувача у квартирі.

Відповідно до п.15 Договору, це договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однією зі сторін - у судовому порядку.

Пунктами 23, 24 Договору встановлено, що сторони зобов'язані дотримуватись умов цього договору та вимог чинного законодавства України. У випадках, не передбачених цим договором сторони керуються чинним законодавством України.

Згідно п.30 Договору, вимоги та пропозиції сторін, що виникають з цього договору або пов'язані із ним та щодо виконання договору, вирішуються шляхом переговорів між сторонами та письмового листування.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У статті 749 ЦК України закріплено обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду). У такому договорі можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).

Згідно п.1 ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч.1 ст.756 ЦК України).

Згідно з вимогами ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Так, відповідно до договору довічного утримання істотними умовами договору є: вчасна проплата щомісячних платежів (щомісячне грошове утримання та оплата комунальних послуг) і довічне право на проживання відчужувача у квартирі.

Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Положеннями ст. 80 ЦПК України, встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на невиконання відповідачем істотних умов договору, а саме несплату щомісячного грошового утримання та несвоєчасну та не в повному обсязі сплату комунальних послуг.

Відповідач проти даних тверджень заперечував, вказуючи на виконання ним своїх зобов'язань в повному обсязі.

Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, в той час, як твердження відповідача підтверджуються наявними матеріалами.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 12.12.2016 року під час укладення договору довічного утримання відповідачем було передано позивачу щомісячне грошове утримання за грудень 2016 року в розмірі 600 грн. (за неповний місяць) (а.с.54).

Згідно квитанцій УДПП «Укрпошта» від 06.01.2017 року, 06.02.2017 року, 07.03.2017 року, 07.04.2017 року, 06.05.2017 року, 12.06.2017 року, 07.07.2017 року, 29.07.2017 року, 09.08.2017 року (суд враховує період на момент звернення позивача до суду 16.08.2017 року), відповідачем на адресу позивача направлялись поштові перекази на виконання умов договору (а.с.55, 56, 60).

Однак, зазначені перекази позивачем не отримувались та повертались відправнику - відповідачу. Даний факт сторонами визнано, а також підтверджується листом УДППЗ «Укрпошта» від 03.05.2018 року № 1853-К-15011 (а.с.134).

Відтак, з наведених доказів вбачається, що відповідачем виконувались свої зобов'язання за договором довічного утримання, в той час, як саме позивач ухилявся від отримання коштів.

Суд не приймає до уваги твердження представника позивача про те, що за умовами договору відповідач мав передавати кошти готівкою під розписку, а також не має абонентської скриньки для отримання переказів, оскільки пунктом 8 договору визначено, що грошове утримання буде щомісячно виплачуватись, починаючи з моменту укладання договору до 10 числа поточного місяця поштовим переказом за адресою: АДРЕСА_1, або готівкою на руки під розписку або на вказаний розрахунковий рахунок банківської установи. У випадку зміни способу отримання щомісячного грошового утримання позивач зобов'язаний вчасно (за п'ятнадцять днів до сплати наступного платежу) повідомити про це відповідача. Відтак, необхідність у наявності абонентської скриньки у позивача відсутня, оскільки переказ мав доставлятись йому додому. Крім того, позивач був обізнаний з умовами договору а також умовами передання коштів. Також, за умовами вказаного пункту саме позивач мав повідомити відповідача про зміну способу отримання коштів. Однак, докази такого повідомлення та взагалі будь-яких звернень до відповідача з приводу невиконання або неналежного виконання умов договору згідно п.30 договору позивачем суду не надано.

Посилання ж представника позивача на те, що повідомлення про надходження поштових переказів від 09.08.2017 року не є належним виконанням умов договору, так як відповідачем не враховано місце виконання зобов'язання (зазначено адресу отримання поштового відправлення у відділенні за адресою: м.Київ, вул.Кібальчича, 11-Б), то суд ці посилання не може врахувати, оскільки в самому повідомленні зазначено про те, що поштовий переказ буде доставлено додому (а.с.60).

Щодо невчасності перерахування коштів представник позивача зазначила, що відповідач порушив умови договору, оскільки двічі перерахував кошти невчасно, а саме 12.06.2017 року та 29.07.2017 року, чим порушив п.8 договору.

Ці твердження також не можуть бути враховані судом, оскільки 29.07.2017 року відповідачем було здійснено повторне направлення коштів позивачу (перший переказ за поточний місяць був здійснений 07.07.2017 року). Щодо здійснення переказу 12.06.2017 року, то це був перший робочий день після вихідних (10 субота, 11 неділя). З урахуванням виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором довічного утримання суд не вважає істотним порушенням умов договору довічного утримання здійснення одного платежу з порушенням строків, визначених умовами договору, тим більше, що такий строк є незначним.

Що стосується тверджень позивача та його представника про те, що відповідачем нерегулярно та не в повному обсязі проводилась щомісячна оплата комунальних послуг, то судом встановлено наступне.

Так, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо невчасної та неповної оплати комунальних послуг. Зокрема, надані позивачем та його представником виписки з особових рахунків, повідомлення про наявність заборгованості не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки не є офіційними документами, що можуть свідчити про наявність такої заборгованості (розрахунки компаній, що постачають комунальні послуги, засвідчені підписами уповноважених осіб та скріплені печаткою). (а.с.21, 104, 105).

Що стосується довідки про нарахування та сплату по особовому рахунку позивача, виданої 13.06.2017 року КП «Центр комунального сервісу», то з даної довідки вбачається, що з 01.01.2017 року по день складання довідки заборгованість відсутня. За червень 2017 року (на момент видачі довідки) нараховано сальдо 220,08 грн., борг 104,83 грн. Зазначена сума не може враховуватись, як невиконання відповідачем умов договору, оскільки на момент видачі довідки ще не скінчився період сплати комунальних платежів (до 20 числа кожного місяця). Відтак, зазначена довідка фіксує лише факт нарахування комунального платежу станом на день видачі довідки, а не заборгованість по ньому (а.с.22).

Щодо заборгованості за послуги з опалення та постачання гарячої води, то з наданих як позивачем, так і відповідачем актів звіряння взаєморозрахунків за вказані послуги, складеними ПАТ «Київенерго» 12.06.2017 року та 29.01.2018 року вбачається, що станом на день укладення договору довічного утримання позивач мав переплату за послуги з центрального опалення в зв'язку з субсидією, а також мав заборгованість за постачання гарячої води в розмірі 1209,48 грн. Починаючи з січня 2017 року розмір заборгованості зменшувався, в серпні 2017 року заборгованість була погашена (а.с.23, 118).

Інших жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач не виконує свої зобов'язання за договором довічного утримання, позивачем суду не надано. Крім того, суд критично ставиться до тверджень представника позивача про те, що відповідачем на власний розсуд та не в повному обсязі здійснювалась оплата, оскільки, як визнано самим сторонами, позивач отримує субсидію, а також нарахування послуг здійснюються за показниками лічильника. Відтак, відповідач міг проводити оплату тільки згідно тих даних, які надавав йому сам позивач (показники лічильника, суми, зазначені у квитанціях про сплату за комунальні послуги, що надходили на ім'я позивача). А тому саме позивач мав бути зацікавленим у тому, щоб повідомляти відповідача про дійсний розмір сум та обсяг послуг для проведення повної оплати. Доказів того, що позивач звертався до відповідача з приводу несплати в повному обсязі комунальних послуг ані позивачем, ані його представником суду не надано.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що доказів, які б підтвердили факт самоусунення відповідача від виконання зобов'язань за договором довічного утримання та/або неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань, позивачем не надано.

Крім того, згідно із ч.2 ст.614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність свої вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Отже, з урахуванням підстав позову та наведеної вище презумпції вини боржника за договором, відповідач є таким, що довів належне виконання умов договору довічного утримання.

Викладене дає підстави для висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають (с.141 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.614, 626, 651, 744, 749, 755 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 18 липня 2018 року.

Суддя: