Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1744/11

провадження № 61-33352св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - комунальне підприємство Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, подану його представником ОСОБА_6, на рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року у складі судді Проць Т. В. та рішення Апеляційного суду Київської області від 25 травня 2017 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Савченка С. І., Гуля В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - комунальне підприємство Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» (далі - КП Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації»), про поділ спільного майна подружжя.

Справа розглядалася судами неодноразово.

У березні 2015 року ОСОБА_4 після зміни та уточнення позовних вимог просила суд поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею та ОСОБА_5 право власності за кожним на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,1800 га, що знаходиться у дачному товаристві АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 для дачного будівництва та на 1/2 частку майнових прав на дачний та гостьовий будинки, розташованих за тією ж адресою; виділити їй у особисту приватну власність гостьовий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 173,7 кв. м, вартістю 6 846 239,00 грн та 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,1800 га, кадастровий номер НОМЕР_1, вартістю 624 250,00 грн, на якій він розташований, а відповідачу - в натурі дачний будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 321,3 кв. м, вартістю 11 033 961,00 грн та 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,1800 га, кадастровий номер НОМЕР_1, вартістю 624 250,00 грн, на якій він розташований; а також стягнути на її користь з відповідача компенсацію за відступлення від ідеальних часток в розмірі 2 093 861,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що з 07 червня 1985 року до 25 грудня 2010 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі на ім'я відповідача за її письмовою нотаріально посвідченою згодою на підставі договору купівлі-продажу від 30 червня 2006 року була придбана земельна ділянка площею 0,18 га, розташована у дачному товаристві «Нафтовий». 22 березня 2007 року ОСОБА_5 отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. У період шлюбу на зазначеній земельній ділянці вони збудували дачний та гостьовий будинки.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за кожним право власності на 1/2 частку земельної ділянки НОМЕР_2, площею 0,1800 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої у дачному товаристві «Нафтовий» у смт Козин Обухівського району Київської області та на 1/2 частку майнових прав на дачний та гостьовий будинки, розташовані за тією ж адресою. Виділено в натурі ОСОБА_4 1/2 частку земельної ділянки НОМЕР_2, площею 0,1800 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої у АДРЕСА_1 гостьовий будинок, загальною площею 173,7 кв. м, та господарські будівлі і споруди у вигляді тераси-б, 1/2 частку огорожі N-2, 1/2 частку огорожі N 3-2, 1/2 частку доріжок та площадок N 4-2, що становить 38/100 домоволодіння АДРЕСА_1.

Виділено в натурі ОСОБА_5 1/2 частку земельної ділянки НОМЕР_2, площею 0,1800 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої у АДРЕСА_1 дачний будинок, загальною площею 321,3 кв. м, господарські будівлі та споруди у вигляді тераси, колодязя каналізаційного К, колодязя каналізаційного К1, колодязя каналізаційного К2, колонки питної КЗ, 1/2 частку огорожі N-1, воріт N1, хвіртки N2, 1/2 частку огорожі N3-1, 1/2 частку доріжок та площадок N 4-1, що становить 62/100 домоволодіння АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 різницю вартості часток у розмірі 2 093 861,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 25 травня 2017 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про визнання права власності на майнові права та виділ часток в натурі скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на майнові права відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 про виділ часток в натурі задоволено частково.

Поділено земельну ділянку площею 0,18 га, розташовану у дачному АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 наступним чином.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 900 кв. м, яка обмежена лініями: від точки 1 (кут сполучення головної та правої межі земельної ділянки) лінія розподілу проходить по головній межі земельної ділянки до точки 2, довжина лінії (1-2) 19,76 м; від точки 2 лінія розподілу проходить паралельно стіни правого фасаду дачного будинку «А» до точки 8, довжина лінії (2-8) 26,29 м; від точки 8 лінія розподілу проходить паралельно стіни тильного фасаду дачного будинку «А» до точки 9, довжина лінії (8-9) 6,89 м; від точки 9 лінія розподілу проходить перпендикулярно тильній межі земельної ділянки (відрізок 4-6) до точки 5, яка розташована на тильній межі земельної ділянки, довжина лінії (9-5) 10,89 м; від точки 5 лінія розподілу проходить по тильній межі земельної ділянки до точки 6, довжина лінії (5-6) 7,59 м; від точки 6 лінія розподілу проходить по тильній межі земельної ділянки до точки 7 (кут сполучення тильної та правої межі земельної ділянки) довжина лінії (6-7) 24,3 м; від точки 7 (кут сполучення тильної та правої межі земельної ділянки) лінія розподілу проходить по правій межі земельної ділянки до точки 1 (кут сполучення головної та правої межі земельної ділянки), довжина лінії (7-1) 38,36 м, вартістю 624 250,00 грн.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 900 кв. м, яка обмежена лініями: від точки 3 (кут сполучення головної та лівої межі земельної ділянки) лінія розподілу проходить по головній межі земельної ділянки до точки 2, довжина лінії (3-2) 25,35 м; від точки 2 лінія розподілу проходить паралельно стіни правого фасаду дачного будинку «А» до точки 8, довжина лінії (2-8) 26,29 м; від точки 8 лінія розподілу проходить паралельно стіни тильного фасаду дачного будинку «А» до точки 9, довжина лінії (8-9) 6,89 м; від точки 9 лінія розподілу проходить перпендикулярно тильній межі земельної ділянки (відрізок 4-6) до точки 5, яка розташована на тильній межі земельної ділянки, довжина лінії (9-5) 10,89 м; від точки 5 лінія розподілу проходить по тильній межі земельної ділянки до точки 4 (кут сполучення тильної та лівої межі земельної ділянки), довжина лінії (5-4) 21,73 м; від точки 4 (кут сполучення тильної та лівої межі земельної ділянки) лінія розподілу проходить по лівій межі земельної ділянки до точки 3 (кут сполучення головної та лівої межі земельної ділянки), довжина лінії (4-3) 31,63 м, вартістю 624 250,00 грн.

Виділено у власність ОСОБА_4 гостьовий будинок, 100 % готовності, загальною площею 173,7 кв. м, та господарські будівлі та споруди у вигляді тераси-б, 1/2 частку огорожі N-2, 1/2 частку огорожі N 3-2, 1/25 частку доріжок та площадок N 4-2, що становить 38/100 домоволодіння НОМЕР_2, розташованого у АДРЕСА_1 вартістю 6 846 239,00 грн., припинивши право власності ОСОБА_5 на 1/2 частку гостьового будинку АДРЕСА_1.

Виділено у власність ОСОБА_5 дачний будинок, 100 % готовності, загальною площею 321,3 кв. м, та господарські будівлі та споруди у вигляді тераси, колодязя каналізаційного К, колодязя каналізаційного К1, колодязя каналізаційного К2, колонки питної КЗ, 1/2 частку огорожі N-1, воріт N1, хвіртки N2, 1/2 частку огорожі N3-1, 1/2 частку доріжок та площадок N 4-1, що становить 62/100 домоволодіння НОМЕР_2, розташованого у АДРЕСА_1 вартістю 11 033 961,00 грн., припинивши право власності ОСОБА_4 на 1/2 частку дачного будинку домоволодіння АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 різницю вартості часток у розмірі 2 093 861,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 березня 2017 року скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 9 597,80 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки судами встановлено та відповідач не оспорює факт належності сторонам спірного майна на праві спільної сумісної власності, відповідно до частини першої статті 71 СК України майно сторін підлягає поділу у спосіб, який запропонувала позивач, право власності кожного зі сторін на 1/2 частку дачного та гостьового будинку відповідно підлягає припиненню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація вартості різниці ідеальних часток у розмірі 2 093 361,00 грн, при цьому відповідач доказів того, що він неспроможний сплатити позивачу компенсацію у рахунок визнання за ним права власності на більшу частину спільного майна, а також доказів того, що це становитиме для нього надмірний тягар, не надав.

Також суд виходив з того, що позовні вимоги про визнання права власності на майнові права на дачний та гостьовий будинки задоволенню не підлягають, оскільки спірне майно є сформованим об'єктом нерухомого майна, а не об'єктом майнових прав.

У червні 2017 року ОСОБА_5, в інтересах якого діє представник ОСОБА_6, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 25 травня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, просив їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом у повній мірі не враховано висновків суду касаційної інстанції, зокрема, що спірні об'єкти, щодо яких заявлено вимогу про виділ, не набули статусу нерухомого майна, а мають статус або сукупності будівельних матеріалів або об'єкту незавершеного будівництва, який має бути встановлений судом при розгляді справи. Тобто, судами порушено норми матеріального права, а саме положення статей 179, 181, 182, 190, 331, 368 ЦК України, статті 60 СК України, що полягає в їх незастосуванні до спірних правовідносин, та безпідставно задоволено вимоги позивача про виділення майна в натурі за фактичної відсутності такого майна, оскільки державної реєстрації прав на спірне майно всупереч вимогам статті 331 ЦК України проведено не було. Таким чином для вирішення питання про можливість виділу майна в натурі суди мали з'ясувати обсяг спільного майна станом на момент припинення шлюбних відносин, та, виходячи з обсягу та вартості такого майна, вирішувати питання про можливість його виділу.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_4 зазначала, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47 цс16, відповідно до якого об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 07 червня 1985 року до 13 квітня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

30 червня 2006 року ними на підставі договору купівлі-продажу була придбана земельна ділянка площею 0,18 га, розташована у дачному товаристві АДРЕСА_1

22 березня 2007 року ОСОБА_5 отримав державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на вказану земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для дачного будівництва, на якій у подальшому були збудовані дачний та гостьовий будинки.

Відповідно до затвердженого акта готовності об'єкта до експлуатації від 06 жовтня 2010 року № 1161, сертифікату відповідності від 07 жовтня 2010 року № 00001161, висновку експерта від 27 травня 2013 року № 1-27/05 та технічного паспорту від 30 червня 2009 року дачний та гостьовий будинки, розташовані на земельній ділянці АДРЕСА_1, завершені будівництвом та введені в експлуатацію.

Згідно з матеріалами технічної документації на вищевказаній земельній ділянці розташовані:

дачний будинок «А» загальною площею 321,3 кв. м, який складається із: 1-1 тамбуру, площею 3,4 кв. м, 1-2 комори, площею 2,1 кв. м, 1-3 гаражу, площею 36 кв. м, 1-4 комори, площею 2 кв. м, 1-5 топочної, площею 7,4 кв. м, 1-6 пральні, площею 2,6 кв. м, 1-7 кухні-столової, площею 26,3 кв. м, 1-8 вітальні, площею 35,7 кв. м, 1-9 прихожої, площею 13,4 кв. м, 1-10 гардеробної, площею 4,2 кв. м, 1-11 санвузла, площею 4,1 кв. м, 1-12 кабінету, площею 20,6 кв. м, 1-13 сходів, площею 5,3 кв. м, 1-14 кінотеатру, площею 35,5 кв. м, 1-15 санвузла, площею 10,2 кв. м, 1-16 гардеробу, площею 2,5 кв. м, 1-17 коридору, площею 2,8 кв. м, 1-18 житлової кімнати, площею 24,9 кв. м, 1-19 житлової кімнати, площею 16,8 кв. м, 1-20 житлової кімнати, площею 17,2 кв. м, 1-21 холу, площею 17,1 кв. м, 1-22 санвузла, площею 8,5 кв. м, 1-2 гостьової, площею 19,8 кв. м, лоджії, площею 2,8 кв. м та балкону, площею 0,1 кв. м;

гостьовий будинок «Б», загальною площею 173,7 кв. м, який складається із: 1-1 кімнати відпочинку, площею 26 кв. м, 1-2 дизельної, площею 11,7 кв. м, 1-3 комори, площею 7,1 кв. м, 1-4 душової, площею 13,3 кв. м, 1-5 сауни, площею 5,8 кв. м, 1-6 санвузла, площею 2,2 кв. м, 1- 7 топочної, площею 6,4 кв. м, 1-8 кімнати відпочинку, площею 11,9 кв. м, 1-9 сходів, площею 0,8 кв. м, 1-10 комори, площею 19,3 кв. м, 1-11 кімнати, площею 50,1 кв. м, 1-12 комори, площею 19,1 кв. м, господарських будівель і споруд а, б, тераси, К, К1, К2 колодязів каналізаційних, КЗ колонки питної, N-1 огорожі, N1 воріт, N2 хвіртки, N3-1 огорожі, N4-1 доріжки та площадки.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об'єкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін (правовий висновок, викладений у постанові Верховного суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16).

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України (ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним).

Як убачається з матеріалів справи, на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації від 06 жовтня 2010 року № 1161 ОСОБА_5 видано сертифікат відповідності № 00001161 закінченого будівництвом дачного та гостьового будинку у АДРЕСА_1 (а. с. 51-52 т. 1).

Крім того, відповідно до висновку № 0707 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 12 листопада 2015 року, дослідивши акт готовності об'єкта до експлуатації від 06 жовтня 2010 року № 1161, сертифікат відповідності від 07 жовтня 2010 року № 00001161, складений Інспекцією ДАБК в Київській області, висновок експерта від 27 травня 2013 року № 1-27/05, технічний паспорт від 30 червня 2009 року, експерт дійшов висновку, що дачний будинок «А» та гостьовий будинок «Б», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, завершенні будівництвом та введенні в експлуатацію.

Також у даному висновку визначено технічно можливий найдоцільніший варіант розподілу (виділу часток співвласників) спірного будинковолодіння з незначним відступом від ідеальних часток відповідно до варіанту № 1 (а. с. 220-239 т. 2).

Таким чином, у матеріалах справи є всі документи, які свідчать про відповідність закінченого будівництвом об'єктів проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам та готовність об'єкта до експлуатації, відповідачем не наведено обставин, які перешкоджають йому звернутися до реєстраційної служби для вирішення питання реєстрації спірного нерухомого майна з часу введення його в експлуатацію.

Суд апеляційної інстанції, урахувавши наведені обставини та норми матеріального права, дійшов правильного висновку, що спірне майно збудовано за час шлюбу, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя; дачний та гостьовий будинки є сформованими об'єктами нерухомого майна, а не об'єктами майнових прав, тому виділ в натурі частки у спільному сумісному майні подружжя можливий у спосіб, який запропонувала позивач.

Разом з цим апеляційний суд, не врахувавши висновків, викладених у постанові Верховного суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, дійшов помилкового висновку про виділення спірного майна у власність сторін з припиненням права власності кожного зі сторін на 1/2 частку дачного та гостьового будинку відповідно.

Таким чином, оскільки новостворені об'єкти завершенні будівництвом та введенні в експлуатацію, проте право власності на них не оформлюється з вини відповідача, а позивач позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу спірного майна, тому є правові підстави для визнання за ОСОБА_4 права в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на гостьовий будинок і виділення його зі спільного сумісного майна, та визнання за ОСОБА_5 права на дачний будинок та виділення його із спільного сумісного майна, зі стягненням з відповідача на користь позивача різниці у вартості майна у розмірі 2 093 861,00 грн.

Фактичний поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом виділення кожному конкретно визначеного майна є достатнім та належним способом захисту порушеного права позивача, призводить до вирішення спору по суті та не потребує додаткового вирішення питання про припинення права власності на 1/2 частку кожного подружжя на спірне майно, як про це зазначено в рішенні суду апеляційної інстанції, оскільки таким виділом припиняється статус спірного майна як сумісного.

У зв'язку з наведеним рішення апеляційного суду підлягає зміні.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду апеляційної інстанцій не в повній мірі відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому підлягає зміні у частині виділення у власність сторін гостьового та дачного будинку та припинення права власності сторін на 1/2 частку у цьому майні.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, та зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану його представником ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 25 травня 2017 року змінити у частині виділення у власність сторін гостьового та дачного будинку та припинення права власності сторін на 1/2 частку у цьому майні.

Визнати за ОСОБА_4 право на гостьовий будинок, 100 % готовності, загальною площею 173,7 кв. м, та господарські будівлі та споруди у вигляді тераси-б, 1/2 частку огорожі N-2, 1/2 частку огорожі N 3-2, 1/25 частку доріжок та площадок N 4-2, що становить 38/100 домоволодіння НОМЕР_2, розташованого у АДРЕСА_1 вартістю 6 846 239,00 грн та виділити їй цей гостьовий будинок із спільного сумісного майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_5 право на дачний будинок, 100 % готовності, загальною площею 321,3 кв. м, та господарські будівлі та споруди у вигляді тераси, колодязя каналізаційного К, колодязя каналізаційного К1, колодязя каналізаційного К2, колонки питної КЗ, 1/2 частку огорожі N-1, воріт N1, хвіртки N2, 1/2 частку огорожі N3-1, 1/2 частку доріжок та площадок N 4-1, що становить 62/100 домоволодіння АДРЕСА_1, вартістю 11 033 961,00 грн та виділити йому цей дачний будинок із спільного сумісного майна подружжя.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Київської області від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик