Справа № 456/858/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/783/6243/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року м.Львів

Справа № 2-456/858/16-ц

Провадження № 22-ц/783/6243/17

Апеляційний суд Львівської області в складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.,

секретаря: Cимець В.І.

з участю : представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 її представника ОСОБА_4, представника ОСОБА_5

розглянув апеляційну скаргу арбітражного керуючого, ліквідатора ВАТ "Західшляхбуд" ОСОБА_6

на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленого у м.Стрий 30 червня 2017 року (суддя Сас С.С.)

у справі

за позовом Відкритого акціонерного товариства по будівництву та реконструкції автомобільних шляхів "Західшляхбуд" до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 третя особа орган опіки і піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради про усунення перешкод в користуванні майном, виселення та скасування реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА:

ВАТ «Західшляхбуд» звернувся в суд з позовом до відповідачів та просив усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві власності приміщення адміністративного будинку за адресою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_22 та її неповнолітньої дочки ОСОБА_23 2014 року народження, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_24 2004 року народження, ОСОБА_25 2007 року народження, ОСОБА_26 2010 року народження, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та її неповнолітнього сина ОСОБА_27, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 з кімнат третього та четвертого поверху вказаного адміністративного будинку та скасування їхньої реєстрації.

Оскаржуваним рішенням в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив арбітражний керуючий (ліквідатор) ВАТ "Західшляхбуд" ОСОБА_6, подавши апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення є винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд неповно з`ясував усі обставини справи, що має наслідком недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що спірне приміщення адміністративного корпусу по АДРЕСА_1 є гуртожитком, а тому застосував положення Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Оскільки, відповідно до п.2 Розділу І Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 року №84 «Про затвердження Положення про гуртожитки», гуртожиток - це спеціально споруджений або переобладнаний жилий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів а також інших громадян у період роботи або навчання. Згідно з п.4 Розділу І Положення, жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті міських, районних у містах рад, районних у місті Києві та Севастополі державних адміністраціях. Відповідно до ч.2 ст. 127 ЖК України жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті міської ради. Вказує, що як вбачається з відповіді на запит Стрийської міської ради від 30.03.2015 року, рішення про надання статусу гуртожитку адміністративному корпусу по АДРЕСА_1 не приймалося. Рішенням суду першої інстанції встановлено, що саме ВАТ «Західшляхбуд» є власником будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 а тому незаконне проживання відповідачів по справі у спірному адміністративному корпусі є безумовним порушенням права власності, що є недопустимим. Також зазначає, що районний суд посилається на рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №233 від 26.10.2016 року з якого вбачається, що за малолітніми дітьми ОСОБА_26, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_24, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_25, ІНФОРМАЦІЯ_7, які опинились в складних житлових обставинах, закріплено житлову площу за адресою АДРЕСА_1 як на доказ належності закріплення даного приміщення за малолітніми. Вважає це посилання безпідставним, оскільки цей захід був тимчасовий, діяв до прийняття рішення виконавчим комітетом Стрийської міської ради Львівської області №63 від 23.03.2017 року. Згідно якого ОСОБА_3 було призначено опікуном малолітніх дітей та визначено місце їхнього проживання в АДРЕСА_2.

Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши суддю-доповідача, представника ВАТ "Західшляхбуд"-ОСОБА_28, ОСОБА_3, її представника, орган опіки і піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Стрийського мійськрайонного суду Львівської області від 30 червня 2017 року скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України у чинній на даний час редакції суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог чинного в Україні законодавства, зокрема, статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України», вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, чи є гуртожитком приміщення, яке займає відповідач. Для цього, зокрема, необхідно витребувати дані про те, чи перебуває будинок, в якому розміщено таке приміщення, у віданні позивача; чи побудований він як гуртожиток або спеціально для нього переобладнаний; чи є дозвіл санепідстанції на його заселення як гуртожитку; чи зареєстрований він як гуртожиток у виконкомі районної, міської, районної в місті Ради; чи видавався відповідно до Положення про гуртожиток ордер на зайняття жилої площі в гуртожитку; чи укомплектований будинок (жиле приміщення) меблями, спеціальним устаткуванням, інвентарем, культурно-побутовими предметами, необхідними для проживання, занять і відпочинку громадян, чи є штати для обслуговування гуртожитку, як оплачується проживання і т.п. Судам слід враховувати, що гуртожитками є також спеціально побудовані підприємствами, установами, організаціями жилі будинки для малосімейних, щодо яких адміністрацією, органом громадської організації і профспілковим комітетом до початку будівництва прийнято рішення про їх використання як сімейних гуртожитків і вони зареєстровані у виконкомі як гуртожитки. Якщо гуртожиток надано у зв'язку з роботою, слід з'ясовувати вид трудового договору, укладеного між позивачем і відповідачем, і за яких підстав він був припинений, маючи на увазі, що згідно зі ст.132 ЖК без надання іншого жилого приміщення можуть бути виселені сезонні, тимчасові працівники, які припинили роботу, особи, які працюють за строковим трудовим договором, а також інші працівники, які звільнилися за власним бажанням без поважних причин, або звільнені за порушення трудової дисципліни чи вчинення злочину. При припиненні трудового договору з інших підстав вони, як і особи, перелічені в ст.125 ЖК, можуть бути виселені лише з наданням іншого жилого приміщення.

Відмовляючи в позові суд прийшов до висновку про те, що спірне приміщення адміністративного корпусу по АДРЕСА_1 є гуртожитком, а тому вирішує застосувати положення Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Однак із такими висновками районного суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного:

Відповідно до п. 2 Розділу І Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 року №84 «Про затвердження Положення про гуртожитки» (далі - Положення), гуртожиток - це спеціально споруджений або переобладнаний жилий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Згідно з п. 4 Розділу І Положення, жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті міських (крім міст Києва та Севастополя), районних у містах рад, районних у місті Києві та Севастополі державних адміністрацій.

Згідно з наказом Міністерства транспорту України про створення ВАТ "Західшляхбуд" від 30.09.1994 року № 520 та враховуючи накази регіонального відділення ФДМУ у Львівській області від 11.09.1996 року № 2271 і від 31.05.1996 року № 1309, ВАТ "Західшляхбуд" передано у власність нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 75 Переліку нерухомого майна, переданого у власність ВАТ "Західшляхбуд", складеного ФДМУ у Львівській області, у власність ВАТ "Західшляхбуд" передано адмінкорпус за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області № 256 від 23.08.2006 року, ВАТ "Західшляхбуд" 31.08.2006 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно-будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до відомостей, викладених в дублікаті свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.09.2013 року, виданого виконавчим комітетом Стрийської міської ради, ВАТ "Західшляхбуд" оформлено право власності в тому числі і на адміністративний корпус літ. А-4, загальною площею 1805,6 кв.м.

Вказане вище свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 31.08.2006 року, як і рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про оформлення прав власності на нерухоме майно від 23.08.2006 року станом на момент перегляду рішення в апеляційній інстанції є чинним та ніким не оскаржувалось та скасоване.

Відповідно до ст.4 ЖК України жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях утворюють житловий фонд.

Згідно із ч.1 ст. 127 ЖК України під гуртожитки надаються спеціально спорудженні або переобладнані для цієї мети приміщення.

Відповідно до ч.2 ст. 127 ЖК України жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті міської ради.

Оглянувши матеріали інвентаризаційної справи, судом встановлено, що адміністративний корпус ВАТ "Західшляхбуд" літ. А-4, загальною площею 1805,6 кв.м., побудований та введений в експлуатацію актом від 1973 року. Після чого, згідно матеріалів інвентаризаційної справи переобладнаний під гуртожиток не був та у період з 1973 року по даний час є нежитловим приміщенням-адміністративним корпусом.

Відповідно до відповіді Стрийської міської ради від 30.03.2015 року, рішення про надання статусу гуртожитку адміністративному корпусу ВАТ "Західшляхбуд", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не надавалось.

З огляду на все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що спірна будівля за адресою: АДРЕСА_1 не є гуртожитком, а адміністративним корпусом, належним на підставі вищезазначеного свідоцтва ВАТ "Західшляхбуд".

Відповідно до постанови Господарського суду Львівської області від 08.11.11 справа №8/33 (10) Відкрите акціонерне товариство по будівництву та реконструкції автомобільних шляхів «Західшляхбуд» визнано банкрутом та відкриту ліквідаційну процедуру.

Згідно з частиною 2 статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в реакції Закону на момент визнання ВАТ "Західшляхбуд", з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, про що робиться запис у його трудовій книжці, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не було зроблено раніше.

Відповідно до ч.1 ст. 25 вищезгаданого Закону Ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: - виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; - виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; - реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Відтак, адміністративний корпус загальною площею 1805,6 кв.м., на підставі статті 26 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" включений до ліквідаційної маси ВАТ "Західшляхбуд" та підлягає реалізації у порядку, визначеному чинним в Україні законодавством для задоволення вимог кредиторів ВАТ "Західшляхбуд".

Колегія суддів також погоджується з доводами ліквідатора ВАТ "Західшляхбуд" про помилковість застосування Стрийським міськрайонним судом Львівської області положень ЗУ "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", оскільки сфера дії останнього поширюється на гуртожитки, що є об'єктами права державної та комунальної власності.

Як встановлено, що спірний об'єкт нерухомого майна не є гуртожитком, а тим більше не перебуває у державній чи комунальній власності.

Однак, колегія суддів приходить до висновку, що позовна заява не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

В обґрунтування позовних вимог ліквідатор ВАТ "Західшляхбуд" посилається на те, що на даний момент в приміщенні адміністративного корпусу ВАТ «Західшляхбуд» на 4 поверсі проживають та/або зареєстровані відповідачі, якими в порушення вимог Житлового кодексу України займається для фактичного місця проживання нежитлове приміщення позивача.

Колегія суддів не погоджується з доводами ліквідатора щодо порушення відповідачами норм Житлового кодексу України, оскільки як встановлено вище спірний об'єкт є нежитловим.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

З огляду на те, що виселення є категорією житлового законодавства, ВАТ "Західшляхбуд" наділений правом на звернення до відповідного суду із негаторним позовом у порядку, передбаченому ЦК України, про звільнення зайнятих нежитлових приміщень, а не з позовною вимогою про виселення відповідачів з нежитлового приміщення.

Вказаної вище позиції притримується Верховний Суд у справі 369/8560/17 (постанова від 21.06.2018 року).

Крім того, відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 3 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно з абзацом 10 частини 1 статті 3 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

З довідки відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області від 14.11.2016 року №02-07/10698, наданої на запит Стрийського міськрайонного суду Львівської області вбачається, що адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані наступні особи:ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстрований 25.05.1991 року за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_29, ІНФОРМАЦІЯ_10, зареєстрована 18.04.1996 року за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_30, ІНФОРМАЦІЯ_11, зареєстрований 25.04.1996 року за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_31, ІНФОРМАЦІЯ_12, зареєстрований 20.10.2005 року за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_32, ІНФОРМАЦІЯ_13, зареєстрований 30.08.2005 року за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_33, ІНФОРМАЦІЯ_14, зареєстрований 27.06.1991 року за адресою: АДРЕСА_1, гуртожиток, кв. ОСОБА_34, ІНФОРМАЦІЯ_15, зареєстрована 08.08.1991 року за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_35, ІНФОРМАЦІЯ_16, зареєстрована 27.01.1991 року за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_36, ІНФОРМАЦІЯ_14, зареєстрована 27.06.1991 року за адресою: АДРЕСА_1 у відомостях про реєстрацію місця проживання матері вписана дитина - ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_2;ОСОБА_37, ІНФОРМАЦІЯ_17, зареєстрований 01.02.2004 року за адресою: АДРЕСА_1;ОСОБА_38, ІНФОРМАЦІЯ_18, зареєстрована 08.08.1991 року за адресою: АДРЕСА_1/ОСОБА_39, ІНФОРМАЦІЯ_19, зареєстрована 18.07.2002 року за адресою: АДРЕСА_1 гуртожиток, у відомостях про реєстрацію місця проживання матері вписані діти - ОСОБА_32, ІНФОРМАЦІЯ_20, ОСОБА_25, ІНФОРМАЦІЯ_21, ОСОБА_44-ІНФОРМАЦІЯ_26;ОСОБА_40, ІНФОРМАЦІЯ_22, зареєстрована 16.10.1997 року за адресою: АДРЕСА_1, гуртожиток;ОСОБА_41, ІНФОРМАЦІЯ_23, зареєстрована 19.05.2005 року за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_42, зареєстрована 01.11.2001 року за адресою: АДРЕСА_1. У відомостях про реєстрацію місця проживання матері вписана дитина - ОСОБА_45-ІНФОРМАЦІЯ_27;ОСОБА_43, ІНФОРМАЦІЯ_24, зареєстрований 08.10.1998 року за адресою: АДРЕСА_1, гуртожиток.

Окрім того, посилання суду в своєму рішення на рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №233 від 26.10.2016 року з якого вбачається, що за малолітніми дітьми ОСОБА_26, ІНФОРМАЦІЯ_25, ОСОБА_24, ІНФОРМАЦІЯ_20, ОСОБА_25, ІНФОРМАЦІЯ_21, які опинилися в складних житлових обставинах, закріплено житлову площу за адресою АДРЕСА_1 як на доказ належності закріплення даного приміщення за малолітніми є безпідставним, оскільки цей захід був тимчасовий та діяв до моменту прийняття рішення Виконавчим комітетом Стрийської міської ради № 63 від 23.03.2017 року, згідно якого було призначено ОСОБА_3 опікуном малолітніх ОСОБА_26, ІНФОРМАЦІЯ_28., ОСОБА_24, ІНФОРМАЦІЯ_29., ОСОБА_25, ІНФОРМАЦІЯ_30.. Даним рішенням Виконавчого комітету Стрийської міської ради визначено місце проживання малолітніх за місцем проживання ОСОБА_3 в АДРЕСА_3.

Судом встановлено, що відповідно до актів про результати обстеження приміщень будівлі адмінстративного корпусу в якому проживають користувачі кімнат по АДРЕСА_1 від 23 лютого 2015 року(т.1а.с.27-34), що відсутній газ, водопровід, каналізація,ванна та такі не придатні для проживання та актом обстеження умов проживання від 12.09.2016 року складеного працівниками служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради в якому зазначено, що для дітей не створено ніяких умов для проживання та дітям не можна проживати у приміщенні яке не придатне для проживання та несе загрозу для життя.(т.1а.с.122) зазначена обставина підтвердилась оглядом в судовому засіданні апеляційного суду фотографій зазначеної будівлі та долученими відповідями Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 26.07.2012р., заступника міського голови від 22.01.2016р.

З огляду вказане вище, наявність у ВАТ "Західшляхбуд" права власності на нежитловий об'єкт- адміністративний корпус за адресою: АДРЕСА_1, що не є житлом, а відтак не може вважатись місцем проживання фізичних осіб, яке підлягає реєстрації, і навпаки відсутність у ВАТ "Західшляхбуд" права власності на житло (гуртожиток) за адресою реєстрації відповідачів, ВАТ "Західшляхбуд" не доведено порушення його прав та інтересів реєстрацією місця проживання відповідачів. Відтак, позовна заява у цій частині до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. оскільки адміністративний корпус ВАТ «Західшляхбуд» по АДРЕСА_1 поверх якого займають відповідачі, є не житловим об'єктом та не призначений для проживання в ньому людей, то відповідно спір не може регулюватись нормами житлового законодавства.

Відповідно до статей 4, 6 ЖК України державний житловий фонд включає в себе жилі будинки (закінчені будівництвом і здані в експлуатацію) та жилі приміщення в інших будівлях, призначені для постійного проживання громадян.

Таким чином відносини, пов'язані з використанням під житло приміщень у нежилих будинках, не призначених для постійного проживання громадян, регулюються нормами цивільного, а не житлового законодавства незалежно від їх тривалості.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

З урахуванням вищенаведеного судова колегія приходить до висновку, що права позивача на користування нежитловим приміщенням порушені, суть позовних вимог позивача зведені до зобов'язання відповідачів звільнити спірне нежитлове приміщення, яке зайняте відповідачами та позивач набув право на захист порушених прав однак позов не підлягає до задоволення, оскільки адміністративний корпус ВАТ «Західшляхбуд» по АДРЕСА_1 поверх якого займають відповідачі, є не житловим об'єктом та не призначений для проживання в ньому людей, то відповідно спір не може регулюватись нормами житлового законодавства.

Тому позивачу слід було звернутись з позовом про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням підлягає шляхом звільнення відповідачами спірного нежитлового приміщення а не виселення.

Отже, враховуючи те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задовололенні позову з інших підстав.

Відповідно до п. 4 ч. ст. 376 ЦПК України однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу арбітражного керуючого (ліквідатор) ВАТ "Західшляхбуд" ОСОБА_6- задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у позові ВАТ "Західшляхбуд» про усунення перешкоди у користуванні належним йому на праві власності приміщення адміністративного будинку за адресою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_22 та її неповнолітньої дочки ОСОБА_23 2014 року народження, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_24 2004 року народження, ОСОБА_25 2007 року народження, ОСОБА_26 2010 року народження, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та її неповнолітнього сина ОСОБА_27, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 з кімнат третього та четвертого поверху вказаного адміністративного будинку та скасування їхньої реєстрації.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 25.07.2018 року

Головуючий

Судді