КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4668/2018 Головуючий у 1 інстанції - Кравченко Л.М.
Унікальний номер справи № 362/4780/18 Доповідач - Андрієнко А.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Шахової О.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху у зв'язку з невідповідністю вимогам ст. 175, 177 ЦПК України.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2018 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.

Не погоджуючись із ухвалою суду, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Зокрема, вказує на те, що суд безпідставно визнав неподаною та повернув позовну заяву, оскільки, 19.09.2018 року, на виконання вимог ухвали від 06.09.2018 року, позивачем було подано до суду копії двох примірників актів, які підтверджують факт не проживання ОСОБА_3 у належному їй житловому будинку понад шість місяців. Окрім цього, позивачем повторно надано заяву про допит свідків, які можуть підтвердити дані обставини. Також ОСОБА_2, повідомила суд, що житловий будинок належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.05.1993 року, що зареєстровано у встановленому на той час законодавством порядку, а саме, в органах БТІ, про що мається відмітка на правовстановлюючому документі, а відтак, надати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не виявляється за можливе.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 6 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи неподаною та повертаючи заяву позивачу у зв'язку з не усуненням недоліків, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не були виконані вимоги ухвали від 06 вересня 2018 року.

Проте, колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не у повній мірі відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_2 без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, в якій мають містити: зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; доказів, а саме, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як підтвердження права власності на жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1; акти, які б свідчили про не проживання ОСОБА_3 у будинку за адресою: АДРЕСА_1, протягом останніх шести місяців.

Також позивачеві вказувалось про необхідність додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів (ч. 1 ст. 177 ЦПК України).

Проте, висновки суду першої інстанції про невідповідність позовної заяви вимогам ст.175 ППК України є безпідставними.

Як вбачається із тексту позовної заяви, за формою і змістом вона відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, позовна заява містить обґрунтування позовних вимог, перелік письмових доказів.

Посилання суду на те, що позивачем не надано доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, не є підставою для повернення позовної заяви.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст.43, 175, 264 ЦПК України визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача.

Отже, у разі порушення цивільного права відповідно до ст.ст. 4, 13, 43 ЦПК України, саме позивач має право визначати осіб, з якими у нього виник спір, і обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу, а перевірка відповідності цього способу наявному порушенню є обов'язком суду.

Питання про належність і допустимість доказів, їх оцінку, суд має вирішувати у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України, а не на стадії відкриття провадження у справі. Позивач додав до заяви докази, які вважав за потрібне надати суду, якщо ж вони не підтверджують позовні вимоги, то це є підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, згідно роз'яснень, викладених в п.7 «постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справи у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь - якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що визнаючи позовну заяву ОСОБА_2 неподаною та повертаючи її позивачу, суд першої інстанції передчасно прийшов до висновків, що ухвала суду першої інстанції про усунення недоліків не виконана.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що передчасне повернення заяви порушує право заявника на доступ до правосуддя, яке гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950).

За таких обставин оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 28 грудня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: