У Х В А Л А

29 серпня 2018 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Мозгового В.Б.

за участю секретаря судового засідання Кравець І.А.

(Справа № 6-91/11, провадження № 6/0285/100/18)

заявника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засідання заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у вигляді заборони виїжджати за кордон,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в якій просив скасувати тимчасове обмеження у вигляді заборони виїжджати за кордон України, встановлене відносно нього ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05.10.2011 року №6-91/11.

Заявник посилаючись на те, що оскільки наданий час відсутнє виконавче провадження, стягувач протягом шести років повторно з виконавчим листом не звертався, а наявність обмеження у праві виїзду за кордон порушує його конституційні права, просить суд заяву задовольнити.

Новоград-Волинський ВДВС у поданому відзиві просить відмовити у задоволенні заяви, оскільки чинним законодавством не передбачено скасування обмеження у праві виїзду судом першої інстанції.

В судовому засіданні заявник заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представники ВДВС, АКБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в судове засідання не зявились, про місце і час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Вислухавши усні пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Встановлено, що ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2011 року №6-91/11 було тимчасово заборонено боржнику ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, виїжджати за кордон України до виконання своїх зобовязань. Як вбачається з зазначеної ухвали, підставою обмеження заявника у праві виїзду, стало рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду №2-365/10 від 14.09.2010 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» боргу в сумі 866705,46 грн. та 910 грн. судового збору.

Відповідно до ст.441 ЦПК України (в редакції чинні йна день звернення) тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Цивільний процесуальний кодекс України на день звернення не регулював порядок розгляду судом питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Так само не передбачено вирішення такого питання судом і Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян України».

Особа, яка вважає, що її права порушені в звязку з тимчасовим обмеженням у праві виїзду за межі України, має право оскаржити в апеляційному порядку лише ухвалу суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Припинення обмеження виїзду у звязку з виконанням обовязку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця. У разі врегулювання боргових зобовязань державний виконавець виносить відповідну постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, у якій вказуються номер та дата винесення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України.

Таким чином, тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а скасування обмеження виїзду у звязку з виконанням обовязку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця.

Суд відхиляє доводи заявника проте, що стягувач протягом шести років не звертався до виконавчої служби з виконавчим листом для примусового виконання, оскільки не надано суду доказів, що ним вживались заходи для виконання рішення суду про стягнення з нього боргу, але з незалежних від нього причин це є неможливим, або на сьогоднішній день борг повністю погашено.

Крім того, суд звертає увагу, що якщо заявник вважаючи власне конституційне право на пересування обмеженим (порушеним), вправі звернутися до суду у позовному провадженні з позовом про припинення дії (бездіяльності), що порушує його право.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5 441 ЦПК України (в редакції чинній на день звернення), суд, -

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у вигляді заборони виїжджати за кордон відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в 15 денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Головуючий: