ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/405/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2018 р.

Петриківський райсуд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Іщенко І.М., при секретарі Клисак Н.Г., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, представника відповідачки ОСОБА_4, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання домоволодіння обєктом права спільної власності та поділ майна

В С Т А Н О В И В

05.05.2017 року до суду звернувся ОСОБА_1 із зазначеним позовом до ОСОБА_3, в якому вказав, що він познайомився із відповідачкою в 2004 році , їх дружні стосунки переросли у стосунки, притаманні подружжю. 28.11.2005 року вони разом придбали садовий будинок № 71 в СТ « Прогрес-Верхні» с. Курилівка Петриківського району Дніпропетровській області і ОСОБА_3 склала заповіт на користь її сина ОСОБА_5 та його доньки ОСОБА_6 В серпні 2014 року сімейні стосунки між ними погіршились після того, як син відповідачки дізнався за заповіт.

Рішенням Петриківського райсуду від 15.03.2016 року було встановлено, що він разом із відповідачкою почали проживати однією сімєю у домоволодінні № 71 СТ « Прогрес-Верхні» с. Курилівка з 2009 року по 2014 рік і вказане рішення залишено без змін апеляційним судом 13.07.2016 року та касаційним судом 22.02.2017 року, а тому зазначені обставини доказуванню в цій справі не підлягають. На час придбання садового будинку він був в занедбаному стані, в 2010 році він побудував басейн на загальну суму 53699,24 грн, в 2012 році він завершив будівництво лазні на інших господарських споруд , вартість яких становить 477 913,90 грн.

З кінця 2014 року він перестав проживати із відповідачкою однією сімєю , але він продовжував утримувати будинок в належному стані і тому вважає, що йому належить ? його частини, як спільної сумісної власності.

Його дружині належить на праві власності земельна ділянка від 19.11.2010 року на підставі державного акту на землю і в разі задоволення його позовних вимог, його право власності повинно перейти на ? частину вказаної земельної ділянки.

Просить суд встановити факт проживання однією сімєю із ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу у період з 1.12.2009 року по 1 вересня 2014 рік, визнати садовий будинок № 71 розташований в СТ « Прогрес-Верхні» с. Курилівка Петриківського району Дніпропетровській області загальною площею 118,1 кв.м. разом із господарськими будівлями обєктом права спільної сумісної власності його та відповідачки, визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного садового будинку та ? частину земельної ділянки площею 0,0604 га, розташованій в СТ « Прогрес-Верхні» с. Курилівка Петриківського району Дніпропетровській області, а за відповідачкою визнати право власності на ? частину вищевказаного садового будинку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_7 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пояснивши суду, що він спільно проживав із відповідачкою з 2004 року по 2014 рік, в 2005 році разом придбали садовий будинок в с. Курилівка, добудували басейн, лазні, проживали однією сімєю. В 2013 році між ними виникли суперечки по майну, в 2015 році відповідачка відмінила заповіт написаний на його доньку, між ними виникли погані відносини. Проживав до травня 2017 року будинку разом із відповідачкою, потім вони розійшлися і він проживає за місцем реєстрації. На його особисті кошти в розмірі 60 000 грн був побудований басейн в 2010 році, добудований 2-1 поверх в травні 2012, витратив близько 500 000 грн, розмір будинку збільшився із 60 кв.м. до 128 кв.м.

Фактично відносини із відповідачкою припинились в травні 2014 року, але він з травня 2015 року до 1 вересня 2017 року проживав на території садового будинку № 71 окремо від відповідачки в банній будівлі. Просить суд визнати право на ? частину садового будинку і земельної ділянки,визнавши за ним і відповідачкою право на спільну сумісну власність, так як за рахунок його особистих коштів було поліпшено майно відповідачки.

Представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що рішеннями судів першої, апеляційної та касаційної інстанції було відмовлено ОСОБА_1 в позовних вимогах до відповідачки щодо права власності на садовий будинок. Але за рахунок позивача садовий будинок № 71 в садового товаристві « Прогрес-Нижні», а так як сторони проживали разом в цей період, то просить суд визнати право сумісної власності на все майно і на ? на частку садового будинку та земельної ділянки за позивачем відповідно до ст. 62 СК України.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши що вона самостійно купила садовий будинок в грудні 2005 року, в 2006 році придбала земельну ділянку. Заперечує, що проживали однією сімєю із позивачем як сімя, у них були грошові кошти, якими кожний розпоряджався окремо. Вона працювала на заводі, позивач жив за її кошти , не працював, був залежний азартними іграми в казино, шлюб не зареєстрований, дітей спільних не має. Не заперечує , що позивач витрачав кошти на басейн, інші будівлі, але це були її гроші, допомагала її мати після продажу автомобіля. З травня 2014 по травень 2017 року позивач жив в бані на території її будинку, після чого виїхав з нього, розібрав і вивіз всі металоконструкції, зняв мотор з басейну, труби, кабінки, більярдний стіл, диван, кондиціонери, відеоапаратуру, пошкодив конвектор. Заперечує, що були подружня стосунки з 2009 року по вересень 2014 року, сумісне господарство не вели, на цей час були неприязні стосунки. Просить в позові відмовити в повному обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_4 в суді просив відмовити в позові , так як в суді не доведено факт проживання однією сімєю сторонами у період з 1.12.2009 року по 1.09.2014 року, ніякими доказами це не підтвердилось, позивач не має права на частку майна відповідачки, яке належить їй на праві власності.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що є донькою позивача ОСОБА_1, батько та відповідачка проживали разом в 2003-2004 роках, з 2008 року мешкали разом в с. Курилівка в садовому будинку відповідачки. Спілкувалась із сторонами в 2008 році, в 2009 році, бачила в 2010 році побудований басейн, в 20111-2012 роках була побудована сауна. Зі слів батька з 2014 -2015 роках вони із ОСОБА_3 разом не проживали , позивач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, де проживає на цей час.

Свідок ОСОБА_8 пояснив в суді, що знає позивача з 2003 року, ОСОБА_1 проживав в садовому будинку позивачки з 2006 по 2009 рік, точно не памятає , бачились нерегулярно, щодо проживання однією сімєю із відповідачкою пояснити точно не може, останній раз бачив позивача в січні 2014 року в с. Курилівка на подвірї будинку відповідачки.. Зі слів позивача, за його особисті кошти був побудований басейн і сауна.

Свідок ОСОБА_9 в суді пояснив, що з листопада 2011 року по травень 2012 року працював у садовому будинку в с. Курилівка за проханням ОСОБА_1, будував баню, тротуари, навіси, басейн. Бачив позивача і відповідачку разом, їздив до магазину купувати разом із ОСОБА_3 будівельні матеріали.

Свідок ОСОБА_10 в суді пояснив, що з листопада 2011 року по травень 2012 року будував баню в садовому товариству в с. Курилівка в якості робочого, з ним розраховувався бригадир ОСОБА_9, бачив інколи позивача ба відповідачку разом .

Свідок ОСОБА_11 в суді пояснила, що знає сторони з 2003 року , спілкувались сімями в період з 2011 по 2014 року. Потім відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зіпсувались із 2014 року по вересень 2017 року , вона разом не проживали, а ОСОБА_1 мешкав із 2014 року окремо в бані на території садового будинку, який належить відповідачці.

Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справиЮ суд приходить до висновку про відмову в позовних вимогах ОСОБА_1 з наступних підстав.

Судом було встановлені наступні юридичні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що 28 листопада 2005 року відповідач ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_12 договір купівлі-продажу садового будинку, розташованого на території Курилівської селищної ради у садовому товаристві « Прогрес-Верхні» по вулиці Преображенській, 71, Петриківського району Дніпропетровської області, який посвідчений приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу ОСОБА_13, реєстровий № 2176 ( а.с.61).

Право власності на цей будинок зареєстровано за ОСОБА_3 22.11.2006 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП « Дніпродзержинське БТІ» ( а.с.62).

22.05.2006 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_12 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0604 га, що розташована на території КСТ « Прогрес» Курилівської селищної ради , а 19.11.2010 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку ( а.с.63).

Згідно з копії паспорта, ОСОБА_1 з 30 січня 2004 року зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.27).

Згідно довіреності ОСОБА_14 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3, пр.. Леніна, 60 -26 ( а.с.120).

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

В рішенні Петриківського райсуду від 15 березня 2016 року , яке вступило в закону силу, позивачем ОСОБА_1 не був доведений факт сумісного проживання однією сімєю без реєстрації із ОСОБА_3 в період з 01 листопада 2004 року по 1 травня 2014 року, так як не підтвердився наявність спільного бюджету та ведення спільного господарства сторонами ( а.с.78) і зазначені обставини повторно в суді не переглядаються. Вказані обставини сторонами не заперечувались і в цьому судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-1026цс15, 1) майно набуте, під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є обєктом їхньої спільної сумісної власності, якщо майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сімї ( при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, обєднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету, 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження факт проживання однією сімєю позивача ОСОБА_1 із відповідачкою у період з грудня 2009 року по 1 вересня 2014 року.

В суді не підтвердився спільний бюджет і ведення спільного господарства сторонами. Позивач наголошував в суді, що він будував басейн інші прибудови за власні кошти, підтверджуючи це квитанціями , які знаходяться в справі.

Для вирішення спору щодо встановлення спільної власності на майно,на який претендує позивач, суду слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

В суді сторони пояснювали, що вони не мали спільного бюджету у період з грудня 2009 року по 1 вересня 2014 року, користувались окремо своїми коштами в придбанні продуктів харчування, побуту і спільного господарства не вели.

Свідки ОСОБА_6,ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не підтвердили в суді факт проживання однією сімєю сторонами в період з 1 грудня по 1 вересня 2014 року, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в цей період мали спільний побут, бюджет, сплачували разом комунальні послуги і відносини між ними були як одна сімя. Навпаки, всі свідки і позивач не заперечували, що починаючи з 2014 роки відносини між сторона були неприязні, ОСОБА_1 проживав окремо в банній пристройці і спільного побуту із ОСОБА_3 у них не було.

Обставини, на які посилається позивач на підтвердження своїх вимог спростовано відповідачем в ході розгляду справи

Посилання представника позивача ОСОБА_2 на висновок судової будівельно-технічної експертизи від 31.05.2018 року щодо поліпшення вартості садового будинку із господарськими спорудами № 71 в СТ « Прогрес- Верхні» в с. Курилівка за період з 1.12.2009 року по 1 грудня 2012 року на загальну суму 448705 грн не має значення для суду, так як в попередньому судовому рішенні від 15.03.2016 року так і в цьому судовому засіданні позивачем не був доведений факт проживання однією сімєю із ОСОБА_3, в період з 1 грудня 2009 року по 1 вересня 2014 року що являється основним критерієм для визнання права на спільне майно .

Таким чином, позивачем не доведено в суді, що сторони в справі проживали у фактичних шлюбних відносинах, не встановлено факту ведення спільного господарства та наявності у сторін спільного бюджету за вказаний вище період, тому відсутні підстави для визнання факту сумісного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу., в період з 1 грудня 2009 року по 1 вересня 2014 , а тому в позовних вимогах ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 10, 76, 81, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 3, 321 ЦК України, суд

ВИРІШИВ

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання домоволодіння обєктом права спільної власності та поділ майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_15