Постанова

Іменем України

08 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 1416/150/2012

провадження № 61-31715св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І. М.

учасники справи:

заявник - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Родовід Банк»,

заінтересовані особи: Інгульський районний відділ державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Родовід Банк» на ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2017 року, у складі судді Самчишиної Н. В.,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2017 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Родовід Банк» (уповноважена особа ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Родовід Банк») звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2017 року у задоволенні скарги відмовлено.

Вказану ухвалу місцевого суду оскаржено заявником в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2017 року апеляційну скаргу уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Родовід Банк» визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявником не було виконано вимоги ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, а саме - не надано доказів сплати судового збору. Законодавством не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на дії державного виконавця, що, разом із цим, не звільняє заявника від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатом розгляду такої скарги.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, уповноважена особа ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Родовід Банк» просить скасувати ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2017 року, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що приписами законодавства не передбачено необхідності сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, тому висновок суду про необхідність сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу, постановлену судом у справі за такою скаргою, зроблено з порушенням норм процесуального права.

У запереченні на касаційну скаргу Інгульський районний відділ державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області вказує на закріплений у законодавстві обов'язок щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги, в тому числі, і на ухвалу суду, постановлену за результатом розгляду скарги на дії державного виконавця. У зв'язку з необґрунтованістю касаційної скарги просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Родовід Банк» не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Положенням частини першої статті 4 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) закріплено право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, дотримуючись при цьому, встановленого процесуальним законодавством порядку такого звернення.

Так, частиною другою статті 297 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) встановлено, що невідповідність апеляційної скарги законодавчим вимогам щодо її форми та змісту, а також у разі несплати судового збору, така апеляційна скарга залишається без руху, про що судом постановляється відповідна ухвала. При цьому, невиконання вимог такої ухвали має наслідком визнання апеляційної скарги неподаною та повернення особі, яка її подала.

Правові засади справляння судового збору, платники, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір». Відповідно до частини першої статті 3 цього Закону судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом. За своїм змістом вказаний перелік є вичерпним та розширювальному тлумаченню не підлягає.

Розміри ставок судового збору, визначені у статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою), залежать від характеристики об'єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява (в окремих випадках - у поєднанні з характеристикою суб'єкта, який звертається до суду).

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Водночас, підпунктом 9 пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставку судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду. Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на усі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких постановляються відповідні ухвали.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 12-66гс18.

Такого ж висновку дійшов і апеляційний суд в ухвалі, яка оскаржується заявником в касаційному порядку. Даний висновок відповідає нормам процесуального права, тому підстави для скасування ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2017 року відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права або із неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Родовід Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В.Пророк

І. М.Фаловська