Справа № 149/1893/18
Провадження № 22-ц/801/358/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 рокуСправа № 149/1893/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниця цивільну справу №149/1893/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Гончарук-Аліфанової О.Ю.

встановив:

В липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що сторони перебувають зареєстрованому шлюбі від якого мають дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини, а також на утримання дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не надає.

З цих підстав ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 липня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 20 липня 2018 року до досягнення дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення нею повноліття, в іншій частині позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам відповідача щодо можливості сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно, а також про його перебування у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, в зв'язку з чим він несе витрати на сплату комунальних послуг, харчування, одяг, медичне забезпечення тощо. Незважаючи на те, що він з позивачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, спільне життя з останньою тривало незначний проміжок часу, водночас у сторін завжди був окремий бюджет і позивач ніколи не залежала від його доходів. Водночас станом на 01 листопада 2018 року він звільнений з роботи, в зв'язку з чим він має мінливий, нестабільний заробіток, а сплата аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі призведе до неможливості забезпечувати його мінімальні соціальні гарантії, встановлені державою.

У строк, визначений судом, від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти апеляційної скарги заперечила, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилалася на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

По справі встановлено, та не заперечується сторонами, що з 24 травня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

У шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 7).

Відповідно до витягу з наказу № 231 від 13 вересня 2018 року позивач з 06 вересня 2018 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років (а.с. 8).

Як видно з довідок КНП "Хмільницький центр ПМСД", а також копій квитанцій, дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на штучному годуванні з першого місяця, приймає медичні препарати. 08 жовтня 2018 року дитині зроблено щеплення вакциною гексаксим, яка через відсутність в медичному закладі, придбана в аптеці (а.с. 29, 30, 31).

Відповідно до довідки ТОВ "Купол 87" № 9 від 28 вересня 2018 року ОСОБА_4 з 03 липня 2018 року займав посаду охоронника в ТОВ "Купол 87" та його дохід з 03 липня 2018 року до 31 серпня 2018 року становив 7040,61 грн. (а.с. 21).

За змістом частин першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. ст. 180, 181 ч. 3, 183 ч. 1 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною першою статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3- 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" установлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України).

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, а також доводам позивача та відповідача, викладених у заявах по суті справи, з урахуванням обставин, визначених ст. 182 СК України, а саме матеріального становища платника та одержувача аліментів, стану здоров'я дитини та відповідача, відсутності на його утриманні інших осіб, виходячи із засад якнайкращого забезпечення інтересів дитини та визначення розміру аліментів в розмірі необхідному і достатньому для забезпечення її гармонійного розвитку, а також з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого ст. 13 ЦПК України та права позивача за власним вибором обирати спосіб стягнення аліментів, встановленого ч.3 ст. 181 СК України, дійшов обґрунтованого висновку, стягнувши аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Також є обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Висновки суду першої інстанції в цій частині ґрунтуються на нормах ст. 84 СК України та відповідають обставинам справи.

Доводи відповідача про те, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, в зв'язку з чим він несе витрати на сплату комунальних послуг, харчування, одяг, медичне забезпечення тощо, а також про те, що з позивачем він перебував у шлюбних стосунках нетривалий період часу і позивач ніколи не залежала від його доходів були предметом дослідження суду першої інстанції, щодо яких судом надано ґрунтовну оцінку у рішенні суду.

Такі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції про можливість відповідача надавати утримання дружині, з якою проживає дитина, батьком якої він є, в розмірі, визначеному судом.

Доводи відповідача про те, що з 01 листопада 2018 року він звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки такі обставини мали місце після ухвалення рішення суду першої інстанції, тоді як суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду на момент його ухвалення.

При цьому, погіршення матеріального становища платника аліментів, з часу визначення рішенням суду розміру аліментів, відповідно до норм статті 192 СК України є підставою для звернення з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів, а не скасування рішення в апеляційному порядку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав дійти висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення суду.

З цих підстав, апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384, 389 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: І.М. Стадник

Ю.Б. Войтко