Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 127/2686/15-ц

провадження № 61-11948св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6,

Вінницька міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Вінницької міської ради на рішення Апеляційного суду Вінницької області, у складі колегії суддів: Панасюка О. С., Оніщука В. В., Копаничук С. Г.,

від 27 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, Вінницької міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що позивачам належить 13/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 у рівних частках на праві спільної часткової власності на підставі договору

купівлі-продажу від 31 серпня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровий № 6180.Інші 7/20 частин цього будинку належить ОСОБА_6 Будинок АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці загальною площею 2 581 кв. м, яка була надана співвласникам будинку у користування на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради депутатів трудящих від 06 травня 1955 року №13/414, в якому на той час будинок значився під № 23-23А. Між позивачами склався порядок користування спірною земельною ділянкою, а саме: у позивачів у користуванні знаходиться земельна ділянка (зона № 2) площею 0,1422 га, у відповідача - земельна ділянка (зона № 1) площею 0,1159 га, що відображено у плані земельної ділянки, виготовленому філією ДП «Центр ДЗК» у 2011 році. Відповідач відмовляється вирішувати питання щодо формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав, підписувати акт встановлення меж в натурі, звертатися до органу місцевого самоврядування з відповідною заявою тощо. Дії відповідача позбавляють позивачів можливості набуття права власності на земельну ділянку.

Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги, позивачі просили суд встановити порядок користування земельною ділянкою, яка розташована по АДРЕСА_1, виділивши у користування ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6 земельну ділянку згідно варіанту № 5 додатку № 8 висновку судової земельно-технічної експертизи від 08 квітня 2016 року № 361.

Відповідач ОСОБА_6 позов, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнав у повному обсязі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області, у складі судді Короля О. П., від 07 листопада 2016 року у задоволенні позову

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у сторін відсутні правові підстави на користування земельною ділянкою площею 0,2575 га. До повноважень суду при вирішення земельних спорів не належить закріплювати земельну ділянку за користувачами шляхом встановлення порядку користування нею між співвласниками будинковолодіння у розмірах, більших, ніж це зазначено у рішенні органу місцевого самоврядування, яким виділено спірну земельну ділянку у користування.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_6 та представника ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_8 задоволено, рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено. Встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 0,2575 га між співвласниками житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, за яким у спільне користування ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 виділено частину земельної ділянки площею 0,1417 га, а у користування ОСОБА_6 - частину земельної ділянки площею 0,1164 га, згідно з варіантом № 5 висновку судової земельно-технічної експертизи від 08 квітня 2016 року № 361 (додаток № 8), виконаним ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що сторони як співвласники житлового будинку АДРЕСА_1 на законних підставах користуються закріпленою за цим будинком земельною ділянкою згідно з рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради депутатів трудящих від 06 травня 1955 року № 13/414, будь-які дані про вилучення у встановленому порядку частини земельної ділянки у землекористувачів відсутні, а тому перешкод для встановлення порядку користування цією земельною ділянкою немає, а варіант № 5 судової земельно-технічної експертизи найбільш відповідає порядку користування спірною земельною ділянкою, що склався між співвласниками історично, не порушує будь-яких прав та інтересів. Суд апеляційної інстанції вважав, що між сторонами дійсно існує спір щодо порядку користування земельною ділянкою.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01 березня 2017 року, Вінницька міська рада просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд визначив порядок користування земельною ділянкою, виходячи з фактичної площі користування у розмірі 0,2575 га, що не відповідає площі земельної ділянки, зареєстрованої за будинком відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради депутатів трудящих від 06 травня 1955 року. Заявник вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки судом встановлено, що правові підстави у сторін для користування земельною ділянкою площею 0,2575 га відсутні.

19 травня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_6, в яких він просить залишити касаційну скаргу Вінницької міської ради без задоволення, а оскаржене рішення суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

03 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року справу за позовом

ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Вінницької міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

02 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи суди встановили, що ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є співвласниками у рівних частках 13/20 частин житлового будинку № 59 по вулиці Петровського у

м. Вінниці на підставі договору купівлі-продажу від 31 серпня 2000 року.

ОСОБА_6 є співвласником 7/20 частин цього ж будинку на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 1978 року.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради депутатів трудящих від 06 травня 1955 року №13/414 за будинком № АДРЕСА_1 зареєстровано земельну ділянку площею

2730 кв. м, при цьому зазначено, що лишки зазначеної земельної ділянки площею 1879 кв. м належить вилучити і зарахувати їх у міський земельний фонд. У рішенні вказано, що виявлені лишки земельних ділянок слід залишити у тимчасовому користуванні землекористувачам всього кварталу.

Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи № 6507 на будинок АДРЕСА_1 нумерація будинку змінювалась наступним чином:

-з 1948 р. АДРЕСА_2,

-з 1950 р. АДРЕСА_3,

-з 1958 р. АДРЕСА_4,

-з 1959 р. АДРЕСА_2,

-з 1966 р. АДРЕСА_1.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 08 квітня 2016 року № 361 судовим експертом запропоновано п'ять варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою, які графічно відображені у додатках до висновку. Визначено фактичні межі земельної ділянки, що знаходиться у користуванні співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 та встановлено, що фактична загальна площа земельної ділянки становить 0,2575 га.

Апеляційний суд встановив, що варіант № 5 визначення порядку користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 висновку судової земельно-технічної експертизи наближений до фактичного порядку користування земельною ділянкою співвласниками будинку.

ОСОБА_6 повністю погодився з цим варіантом встановлення порядку користування земельною ділянкою, таким чином, між позивачами та відповідачем у судовому засіданні повністю досягнуто згоди щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою.

За змістом частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частиною другою статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У договорах купівлі-продажу будинку від 17 липня 1978 року та

від 31 серпня 2000 року, на підставі яких співвласники придбали житловий будинок АДРЕСА_1 у відповідних частках, зазначено, що будинок розміщений на земельній ділянці площею 2 130 кв м.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 19 листопада 2014 року площа земельної ділянки за цією адресою складає 2 581 кв. м (під будинком, господарськими будівлями - 339 кв. м, під двором - 548 кв. м, під садом - 1694 кв. м).

Згідно з нормами ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 4 ЦПК України передбачає право на звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Встановивши відсутність правовстановлюючих документів, якими підтверджується право користування співвласниками будинку АДРЕСА_1 земельною ділянкою площею 0,2575 га, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позов заявлено щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, площа якої є іншою, ніж зазначено у правовстановлюючих та інших документах співвласників на житловий будинок та рішенні органу місцевого самоврядування, яким зазначена земельна ділянка була закріплена за землекористувачами у 1955 році, а документів на підтвердження правомірності користування земельною ділянкою заявленої площі позивачами не надано.

Позивачами не надано доказів відмови ОСОБА_6 від підписання акту погодження меж суміжних земельних ділянок чи наявності будь-яких інших перешкод для звернення у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», до органу місцевого самоврядування (інших компетентних органів і установ) з метою складання необхідної технічної документації, встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачі земельної ділянки у власність або у користування позивачам.

Доказів того, що співвласники будинку зверталися до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування із відповідними заявами під час розгляду справи суду надано не було.

Апеляційний суд, у порушення статей 212-214 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи), вищезазначених обставин справи не перевірив, та дійшов помилкового висновку про задоволення позову, зазначивши про наявність спору між сторонами, а також необхідність встановлення судом порядку користування земельною ділянкою площею, якою фактично користуються співвласники.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) щодо оцінки доказів і дотримався вимог статті 213 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив обставини у справі та правильно вирішив спір.

За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Вінницької міської ради задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року скасувати, рішення Вінницького міського суду Вінницької області

від 07 листопада 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта