КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3981/2018 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

Секретаря судового засідання Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд із завою про забезпечення позову до подання позовної заяви про зобов'язання ОСОБА_4 продати йому, ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

У поданій заяві просив суд з метою забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції заявник подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову, мотивуючи тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не досліджено зміст заяви та додані до неї докази, які свідчать про те, що забезпечення позову необхідно в зв'язку з тим, що при продажі відповідачем - ОСОБА_4 невідомій особі вказаної квартири АДРЕСА_1 будуть порушені його права та законні інтереси, як потенціального та обов'язкового для ОСОБА_4 покупця вказаної квартири, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Заявник в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що саме лише посилання в заяві на порушення права та законних інтересів зі сторони іншої особи без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із направлених до суду апеляційної інстанції матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_3 має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити дії.

З метою забезпечення позову просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Подані до суду матеріали заяви свідчать про те, що матеріально-правова вимога заявника ОСОБА_3 з якою останній має намір звернутися до суду зводиться до зобов'язання ОСОБА_4, як власника нерухомого майна, продати йому, ОСОБА_3, квартиру АДРЕСА_1.

За змістом статті 119, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним.

Таким чином, юридично закріплене право власності надає можливість власнику самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що обраний заявником вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно може порушити право власності законного володільця майна, і суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 09 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: