Справа № 464/5066/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/783/3540/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційними скаргами Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 29 березня 2017 року у справі за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Бондарівка», Львівська міська рада, про виселення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, треті особи: Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про зобовязання укласти довгостроковий договір оренди,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до суду з позовом, уточненим заявою від 20.01.2017 року (а.с.1-3, 128-129) про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з ізольованого приміщення житлової кімнати площею 17 кв.м. квартири №38 на вул.Гашека, 17 у м.Львові, оскільки це приміщення вони зайняли самовільно без законних на те підстав.

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, уточненим під час розгляду справи (а.с.52-54, 88-90), в якому просила зобовязати Львівську міську раду укласти з нею довгостроковий договір оренди (найму) з правом викупу житлової кімнати площею 17 кв.м. квартири №38 на вул.Гашека, 17 у м.Львові.

Свої вимоги позивач ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що їхня квартира №38 на вул.Гашека, 17 у м.Львові є комунальною, а вказане жиле приміщення є суміжним з належними їм на праві власності жилими приміщеннями цієї квартири, і звільнилось у 2004 році у звязку зі смертю наймача, а тому вони мають переважне право перед іншими мешканцями будинку на його приєднання, однак, районна адміністрація спочатку зволікала з вирішенням даного питання, а потім предявила вимогу про їх виселення з цього приміщення, в якому вони зробили ремонт, оплачували комунальні послуги та користувались ним з 2004 року.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 29.03.2017 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішення суду оскаржили обидві сторони.

Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, просила рішення скасувати в частині відмови в задоволенні первісного позову з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити в цій частині нове рішення, яким первісний позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовував тим, що будинок №17 по вул. Гашека до передачі у власність територіальної громади м.Львова мав статус сімейного гуртожитку, а квартира №38 була комунальною квартирою, в якій проживала ОСОБА_2 разом з членами своєї сімї та ОСОБА_5, яка померла 13.12.2004 року, кухня та вигоди були спільними, після смерті ОСОБА_5 звільнилось ізольоване приміщення площею 17 кв.м., яке самовільно без дозволу органу місцевого самоврядування зайняли відповідачі. Зазначає, що 07.09.2010 року на засіданні громадської комісії з житлових питань при Сихівській районній адміністрації Львівської міської ради вирішено, що технічно можливо приєднати вказане приміщення до квартири №38, однак, висновок комісії міг бути затверджений розпорядженням голови районної адміністрації лише після надання заяви-згоди на таке приєднання всіх мешканців будинку, а також листа-згоди власника КЕВ м.Львова на розширення квартири, натомість вказаних документів відповідачі не зібрали, а тому питання про приєднання спірного приміщення не розглядалось.

Апелянт ОСОБА_2, просила рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні зустрічного позову з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і в цій частині ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити.

Свої доводи обґрунтовувала тим, що протягом усього часу користування спірним жилим приміщенням від неї приймались платежі за комунальні послуги і жодного реагування щодо незаконності користування цим жилим приміщенням зі сторони власників будинку не було. Зазначає, що у 2016 році, в черговий раз, нею подано всі необхідні документи для вирішення питання про приєднання спірної кімнати до її квартири, проте, документи були повернуті з тієї підстави, що районною адміністрацією подано до суду позов про її виселення.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не зявились, про час та місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені (а.с.262-269), а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.247 та ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є співвласниками квартири №38 на вул.Гашека, 17 у м.Львові (а.с.7-11), яка складається з двох житлових кімнат житловою площею 27,50 кв.м., загальною площею 38,50 кв.м., кухня та вигоди були спільними з наймачем ОСОБА_5, яка займала ізольоване приміщення житлової кімнати площею 17 кв.м.

Після смерті наймача ОСОБА_5 у грудні 2004 року, займане нею приміщення стало вільним і його зайняли відповідач ОСОБА_2 з членами своєї сімї: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

До 2005 року вказаний житловий будинок був відомчий.

29.12.2005 року прийнято ухвалу Львівської міської ради від 29.12.2005 року №3028 «Про прийняття у власність територіальної громади м.Львова відомчого житлового фонду, обєктів інфраструктури та інженерного забезпечення квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова військ Західного оперативного командування» і наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 30.09.2015 року №546 житловий будинок №17 на вул.Гашека у м.Львові передано від будинкоуправління №4 КЕВ м.Львова військ Західного оперативного командування у власність територіальної громади м.Львова (а.с.5).

Будинок знаходиться на обслуговуванні в ЛКП «Бондарівка».

07.09.2010 року на засіданні громадської комісії з житлових питань при Сихівській районній адміністрації Львівської міської ради вирішено, що технічно можливо приєднати приміщення житлової кімнати площею 17 кв.м. до квартири №38, проте, зазначено, що висновок комісії може бути затверджений розпорядженням голови районної адміністрації після надання заяви-згоди на таке приєднання всіх мешканців будинку, а також листа-згоди на розширення квартири власника КЕВ м.Львова (а.с.66).

10.09.2010 року ОСОБА_2 було надано відповідь про те, що вказаних документів відповідач не подала, а тому висновок комісії не може бути затверджений розпорядженням голови райадміністрації (а.с.65).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України).

З огляду на наведені вище норми матеріального права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, оскільки вона просить зобовязати Львівську міську раду укласти з нею договір найму спірного жилого приміщення з правом його викупу, що суперечить принципу свободи договору, а тому суд не може зобовязувати особу укласти правочин, а відтак, обраний позивачем спосіб захисту суперечить закону.

Звертаючись з позовом про виселення ОСОБА_2 та членів її сімї зі спірного жилого приміщення, Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради посилалась на частину третю статті 116 ЖК України, як на правову підставу своїх вимог, якою передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні ознаки самоправності, оскільки відповідачі з 2004 року відкрито користуються спірним приміщенням, оплачують комунальні послуги, звертались із заявами про приєднання цього приміщення до їхньої квартири, яка б внаслідок такого приєднання перестала б бути комунальною, і питання про їх виселення власником будинку впродовж тривалого періоду часу не ставилось.

На підтвердження правомірності користування спірним жилим приміщенням відповідач ОСОБА_2 надала апеляційному суду копію рішення Сихівського районного суду м.Львова від 06.12.2017 року (а.с.247-250), яким суд визнав за ОСОБА_2 право власності на спірне приміщення кімнати площею 17 кв.м. в квартирі №38 в будинку №17 на вул.Гашека у м.Львові за набувальною давністю, і це судове рішення в апеляційному порядку Львівською міською радою не оскаржувалось.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і в частині відмови у задоволенні первісного позову Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про виселення ОСОБА_2 з членами її сімї зі спірного жилого приміщення.

Таким чином, підстав для інших висновків, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, в колегії суддів немає, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційні скарги Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 19 липня 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_6