Провадження №6/369/233/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2018 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Ковриженко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 лютого 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за Договором № 00-035420-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 25 травня 2012 року в розмірі 72047 грн. 59 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 720 грн. 48 коп. в дохід держави.

Згідно договору про відступлення прав вимоги № 21 від 18.05.2018 року право за договором кредиту № 00-035420-01 від 25 травня 2012 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством «Енергобанк» та ОСОБА_2 первісний кредитор відступив права вимоги на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» разом з усіма додатками до нього та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невідємними частинами.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України однією із підстав зміни кредитора у зобовязанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За змістом вимог ст. 512 ЦК України у разі вибуття кредитора в зобовязанні він замінюється правонаступником.

Оскільки попередній кредитор ОСОБА_3 акціонерне товариство «Енергобанк» відчужив право вимоги до боржника ОСОБА_2, то ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» є правонаступником стягувача.

Враховуючи викладене, заявник ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» просив замінити стягувача у виконавчому провадженні, відкритому на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 лютого 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 лютого 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» заборгованість за договором кредиту № 00-035420-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 25 травня 2012 року в розмірі 72047 грн. 59 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 720 грн. 48 коп. в дохід держави.

18 травня 2018 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством «Енергобанк» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір № 21 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 00-035420-01 від 25 травня 2012 року, який був укладений між ОСОБА_3 акціонерним товариством «Енергобанк» та ОСОБА_2, перейшло до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Відповідно до умов договору № 21 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та відповідно до вимог ст. 512-519 ЦК України банк відступив шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, поручителів фізичних осіб та поручителя юридичної особи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Згідно вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року (справа № 6-122 цс13) зазначено, що виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобовязанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Згідно вимог чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін або вказівку закону (відступлення права вимоги) є частковим правонаступництвом (сингулярне правонаступництво), оскільки не передбачає переходу всієї сукупності прав та обов'язків до правонаступника (що має місце у випадках припинення юридичної особи та спадкового наступництва у випадку смерті фізичної особи), однак є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до п. 11 узагальнення судової практики Вищого спецалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Отже, після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обов'язковому виконанню сторонами справи, які, виходячи із суті такого рішення, зазвичай набувають процесуального статусу стягувача та боржника, а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником, вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, що визначені, зокрема Законом України «Про виконавче провадження», зокрема ініціювання відкриття виконавчого провадження.

В даному випадку після набрання рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 лютого 2014 року законної сили, змінився стягувач і тому, не замінивши такого стягувача, особа, яка набула права вимоги не може брати участі у виконавчому провадженні, у звязку з чим порушуються права ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» як правонаступника.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Враховуючи, що відповідно до умов договору № 21 про відступлення прав вимоги, який був укладений між ОСОБА_3 акціонерним товариством «Енергобанк» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» право вимоги перейшло до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». В даному випадку заявник ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набув статусу нового кредитора та отримав право вимоги відносно боржника за вищевказаним кредитним договором, тому суд вважає за можливе провести заміну сторони у виконавчому провадженні.

Керуючись ст. ст. 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити.

Замінити стягувача ОСОБА_3 акціонерне товариство «Енергобанк» на його правонаступника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором кредиту № 00-035420-01 від 25 травня 2012 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.М. Ковальчук