КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/14392/15-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/540/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Невідомої Т.О.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Чередніченко Н.П., по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль», третя особа ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, збільшивши в подальшому позовні вимоги зазначив, що 05 вересня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 014/0035/82/16174, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 60000 доларів США на строк до 05 вересня 2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11% річних.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_3, 05 вересня 2008 року між Банком і ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

Також між Позичальником та Банком було укладено ряд додаткових угод до вказаного кредитного договору, зокрема:

05 вересня 2008 року додаткову угоду № 1, умовами якої було внесено зміни до кредитного договору, а саме до п. 4.4 щодо порядку зміни розміру відсоткової ставки, зокрема у разі припинення трудових відносин з Банком.

16 січня 2009 року додаткову угоду № 2, відповідно до умов якої з 16 січня 2009 року Позичальнику зменшено розмір процентної ставки до 5% річних на протязі 12 місяців.

З 16 січня 2010 року Позичальнику було підвищено розмір процентної ставки до 11% річних у зв'язку із закінченням пільгового періоду процентної ставки, відповідно до умов попередньої додаткової угоди а з 29 січня 2010 року Позичальнику було підвищено розмір процентної ставки до 16% річних у зв'язку із невиконанням п. 4.3.2 кредитного договору щодо здійснення обов'язкових видів страхування.

12 липня 2010 року укладено додаткову угоду № 3, відповідно до умов якої Позичальнику зменшено розмір процентної ставки до 11% річних у зв'язку із виконанням Позичальником умов п. 4.3.2 (надання договору (полісу) обов'язкового страхування) та на підставі додаткової угоди № 4 від 12 липня 2010 року встановлено пільгову відсоткову ставку на строк з 12 липня 2010 року по 15 січня 2011 року у розмірі 5% річних.

У зв'язку із закінченням періоду дії пільгового періоду попередньої додаткової угоди з 16 лютого 2011 року по 15 січня 2012 року встановлено новий пільговий період, в який розмір процентної ставки складає 6% річних на підставі додаткової угоди № 5 від 14 січня 2011 року.

19 травня 2011 року укладено додаткову угоду № 6 до кредитного договору щодо обов'язкових видів страхування для Позичальника, та наслідків у разі їх невиконання чи неналежного виконання.

11 січня 2012 року укладено додаткову угоду № 7, відповідно до умов якої Позичальнику тимчасово, на період з 16 січня 2015 року по 15 січня 2013 року встановлено відсоткову ставку у розмірі 7% річних. Після закінчення пільгового періоду, розмір процентної ставки буде встановлено у розмірі 11% річних. У випадку припинення трудового договору з Банком процентна ставка встановлюється у розмірі 14 % річних (п.3 цієї додаткової угоди).

З 06 квітня 2013 року Позичальнику вставлено проценту ставку в розмірі 14 % річних у зв'язку із припиненням трудового договору, про що Позичальнику направлено відповідний лист від 09 квітня 2013 року за вих. № 97-0-3-0/33.

З 01 червня 2013 року Позичальнику підвищено розмір процентної ставки на 5 базисних пунктів, внаслідок чого розмір складає 19% річних до повного погашення кредиту.

Оскільки зобов'язань за кредитним договором Позичальник належним чином не виконала, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просив стягнути на свою користь із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно заборгованість за кредитним договором № 014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року станом на 18 червня 2015 року в сумі 45 752,49 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 14 грудня 2017 року складає 1 247 555,56 грн. та заборгованість відповідно до розрахунку станом на 14 грудня 2017 року в сумі 45 515,20 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 1 241 199,49 грн., яка складається з: нарахованих відсотків за період з 18 червня 2015 року по 14 грудня 2017 року у розмірі 14 196,14 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 387 128,73 грн. та нарахованої пені за останній рік - 31 319,06 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 854 070,76 грн. Також ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просив стягнути на свою користь з ОСОБА_3 22 271,99 грн. витрат по сплаті судового збору. (т.1 а.с.1-6, т.2 64-67)

В листопаді 2015 року відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просила визнати порушеним її право, як споживача фінансових послуг банку, визнати недійсним кредитний договір № 014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року, а також визнати недійсним іпотечний договір квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладений 05 вересня 2008 року між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левіцьким Р.В., за реєстровим №5937.

В обґрунтування підстав зустрічного позову зазначено про те, що банком при укладенні договору були порушені вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір не містить встановлених законом обов'язкових умов, які необхідні для його укладення. Під час укладення кредитного договору ОСОБА_3 не було попереджено, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, не було надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти, тощо. Вказані обставини свідчать про те, що банк навмисно ввів в оману ОСОБА_3, не надавши, останній, повну інформацію, яку повинен був надати перед укладенням правочину, не попередив про валютні ризики, не визначив у змісті кредитного договору чи додатку до нього реальної відсоткової ставки (у відсотках річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), у графіку платежів не розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом, а тому між сторонами кредитного договору не було досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов і такий кредитний договір підлягає визнанню недійсним. (т.1 а.с.86-89)

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 червня 2018 року в задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними відмовлено. (т.2 а.с.109-119)

Не погодившись з рішенням районного суду, 11 липня 2018 року представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове, яким зустрічний позов задовольнити, а судове рішення в частині відмови в задоволенні вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» залишити в силі. (т.2 а.с.122-127)

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 червня 2018 року залишено без змін. (т.2 а.с.193-200)

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Орищук О.В. посилаючись на неповне встановлення судом обставин, які мають значення для справи, незаконність та необґрунтованість рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 червня 2018 року, просив його скасувати в частині відмови в задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про дострокове стягнення кредитної заборгованості та ухвалити у цій частині нове рішення. На обґрунтування скарги зазначив, що під час розгляду справи судом відповідачка ОСОБА_3 визнала факт отримання, підписання та подальшого укладення додаткових угод до кредитного договору № 014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року, на підтвердження наявних боргових зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» долучено до матеріалів справи виписку по рахунку станом на дату видачі кредитних коштів та розрахунок заборгованості за весь період дії кредитного договору. Тобто, Банком здійснені всі дії та надані всі наявні докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а відповідачами не надано жодної інформації щодо спростування зазначених сум заборгованості, а навпаки визнано під звукозапис наявність боргових зобов'язань перед Банком. (т.2 а.с.158-161)

Відповідно до пункту 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Орищук О.В. підтримала скаргу і просила її задовольнити, представники ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7, адвокат ОСОБА_2, кожен окремо, заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Представник Банку - Орищук О.В., відповідач ОСОБА_4 про розгляд справи судом 27 грудня 2018 року були сповіщені під особисті підписи. (т. 3 а.с. 18-20)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 вересня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 014/0035/82/16174, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 60 000,00 доларів США на строк до 05 вересня 2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11 %.

Згідно п. 2.1 кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, а також виконати інші обов'язки, визначені договором. (т.1 а.с.12-25)

Відповідно до виписки по рахунку, 05 вересня 2008 року Банк видав Позичальнику 60123.21 доларів США, з яких перерахував відповідачці ОСОБА_3 кошти в розмірі 60 000,00 доларів США, а 123.21 долар США капіталізовані в рамках реструктуризації. (т.1 а.с. 8-11, 26)

На забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору, 05 вересня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно умов якого Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати по борговим зобов'язанням боржника ОСОБА_3, які виникають з умов кредитного договору № 014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року.(т.1 а.с.27-29)

Також, у забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору, 05 вересня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левицьким Р.В., за реєстровим №5937, за умовами якого в забезпечення виконання умов Кредитного договору передано в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2, корпусу 1 в м. Києві. (т.1 а.с.99)

Крім цього, між Банком та Позичальником було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору.

05 вересня 2008 року додаткову угоду № 1, умовами якої було внесено зміни до кредитного договору, а саме до п. 4.4 щодо порядку зміни розміру процентної ставки, зокрема у разі припинення трудових відносин з Банком. (т.1 а.с.30)

16 січня 2009 року додаткову угоду № 2, відповідно до умов якої з 16 січня 2009 року Позичальнику зменшено розмір процентної ставки до 5% річних на протязі 12 місяців. Графік погашення кредиту викладено в новій редакції. (т.1 а.с.31-33)

12 липня 2010 року укладено додаткову угоду № 3, відповідно до умов якої, у зв'язку з виконанням позичальником п. 4.3.2 та п. 4.3.4 договору, процентну ставку за кредитом встановлено на рівні, передбаченому п. 1.2.1 договору, в розмірі 11%. (т.1 а.с.34)

12 липня 2010 року укладено додаткову угоду № 4, відповідно до умов якої, встановлено пільгову процентну ставку на строк з 12 липня 2010 року по 15 січня 2011 року у розмірі 5% річних, а після 15 січня 2011 року проценти за кредитом розраховуються на підставі процентної ставки в розмірі 11% річних. (т.1 а.с.35-36)

14 січня 2011 року укладено додаткову угоду № 5, відповідно до умов якої, на строк з 16 січня 2011 року по 15 січня 2012 року (включно) встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 6% річних. З 16 січня 2012 року проценти за кредитом розраховуються на підставі процентної ставки в розмірі 11% річних. (т.1 а.с.37-38)

19 травня 2011 року укладено додаткову угоду № 6 до кредитного договору щодо обов'язкових видів страхування для Позичальника, та наслідки у разі їх невиконання чи неналежного виконання. (т.1 а.с.39-42)

11 січня 2012 року укладено додаткову угоду № 7, відповідно до умов якої Позичальнику тимчасово, на період з 16 січня 2015 року по 15 січня 2013 року встановлено процентну ставку у розмірі 7% річних. Після закінчення пільгового періоду, розмір процентної ставки буде встановлено у розмірі 11% річних. Згідно пункту 3 вказаної додаткової угоди, сторони дійшли згоди, що процентна ставка за кредитом підвищується до 14% річних у випадку припинення трудового договору між Кредитором (який є також роботодавцем) та Позичальником, з наступного за днем припинення трудового договору дня. При цьому, така зміна процентної ставки не потребує укладення додаткової угоди до кредитного договору. (т.1 а.с.43-44)

З 06 квітня 2013 року Банком підвищено відсоткову ставку з 11% до 14% річних відповідно до умов п. 3 Додаткової угоди №7 від 11 січня 2012 року до кредитного договору, у зв'язку із припиненням трудового договору, про що Позичальнику направлено відповідний лист від 09 квітня 2013 року за вих. № 97-0-3-0/33. (т.1 а.с.45)

Цих обставин, підписання кредитного договору і договору поруки, а також отримання у кредит коштів у вищезазначеній сумі та право надавати кредит в іноземній валюті боржник ОСОБА_3 та поручитель ОСОБА_4 не заперечували.

За наданими Банком розрахунками заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_3 почала порушувати виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором № 014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року з 06 березня 2009 року. У період з 05 жовтня 2008 року до 10 грудня 2014 року ОСОБА_3 здійснювала погашення кредитної заборгованості, у т.ч. частково, тобто вчиняла дії, які свідчать про визнання нею свого боргу, такі дії відповідача з огляду на положення ч. 1 ст. 264 ЦК України є підставою для висновку про переривання перебігу позовної давності. (т. 2 а.с.69-74)

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Оскільки між Банком та ОСОБА_3 у встановленому законом порядку було укладено кредитний договір, з додатковими угодами до нього, за умовами яких остання зобов'язувалася перед кредитором повернути запозичені гроші, сплатити проценти за користування грошима, колегія суддів не погодилась з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з підстав невідповідності розрахунку заборгованості умовам кредитного договору та не доведення розміру нарахованої заборгованості.

Судом першої інстанції за клопотанням ОСОБА_3 ухвалою від 30 травня 2016 року у справі була призначена судова економічна експертиза, яка не була проведена з причин не оплати її проведення заявником.(т. 1 а.с. 145-148, 169-176)

В суді апеляційної інстанції колегія суддів обговорювала питання призначення судової економічної експертизи у справі з метою перевірки правильності розрахунків заборгованості виконаних Банком та за клопотанням представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 оголошувала перерву в судовому засіданні для надання можливості письмово сформулювати запитання, проте заявник не скористався таким правом про що в наступному судовому засіданні повідомив представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_2.(т. 1 а.с. 9-16)

Банком проведення судової економічної експертизи заявлено не було, тому, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, суд вирішив справу на підставі наданих до суду доказів.

Так, представником ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_2 надані до суду першої інстанції два висновки економічних досліджень.

За висновком експерта №7/10/2016 від 07 жовтня 2016 року за результатами проведення експертно-економічного дослідження, було встановлено, що за даними п. 1.2.1. кредитного договору №014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року процентна ставка на момент укладення договору становить 11,00 %. Згідно додатку №2 до кредитного договору №014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року реальна процентна ставка становить 11,33 % абсолютне значення подорожчання кредиту становить 48874.00 доларів США. За результатами дослідження в межах наявних матеріалів встановлено:

- реальна процентна ставка на момент укладення кредитного договору 014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року складає 14,78 %, та є вищою від визначених договором реальної процентної ставки та процентів за користування кредитом;

- абсолютне значення подорожчання кредиту за кредитним договором №014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року на момент укладення договору становить 49099,04 доларів США та є вищим від визначеного договором.

За результатами дослідження, в межах наявних матеріалів, щомісячні платежі (в т.ч. заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом, комісії, страхових та інших платежів), виходячи з умов передбачених на момент укладення кредитного договору №014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року складають від 826,45 доларів США до 2065,46 доларів США. В межах наявних матеріалів, оформлення Банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту), під час укладення кредитного договору укладення кредитного договору №014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року, в повній мірі не узгоджується з «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджено Постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року) та ЗУ «Про захист прав споживачів». За результатами дослідження встановлено, що в межах наявних матеріалів, на виконання умов кредитного договору №014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року Позичальником, станом на 11 грудня 2014 року, сплачено кошти у сумі 54732,88 доларів США. (т.1 а.с.182-195)

За висновком експерта № 234/04/2018 від 03 квітня 2018 року за результатами проведення експертно-економічного дослідження, було встановлено, що:

- реальна процентна ставка на момент укладення кредитного договору 014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року складає 14,78 % та є вищою від визначених договором реальної процентної ставки (11,33 % згідно додатку №2 до кредитного договору) та процентів за користування кредитом;

- абсолютне значення подорожчання кредиту за кредитним договором №014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року на момент укладення договору становить 49099,04 доларів США та є вищим від визначеного договором (48874,00 доларів США згідно додатку №2 до кредитного договору).

За результатами дослідження, в межах наявних матеріалів, щомісячні платежі (в тому числі заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом, комісії, страхових та інших платежів), виходячи з умов, передбачених на момент укладення кредитного договору №014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року, складають від 826,45 доларів США до 2065,46 доларів США.

За наявними матеріалами, оформлення Банком інформації про умови кредитування

(в тому числі перед укладенням кредитного договору) та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту), під час укладення кредитного договору №014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року, виконано з недотриманням «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року) та ЗУ «Про захист прав споживачів». Під час дослідження наявних матеріалів, встановлено, що згідно квитанцій Позичальника на виконання умов кредитного договору №014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року сплачено коштів на загальну суму станом на 11 грудня 2014 року у розмірі 54732,88 доларів США. (т.2 а.с.1-19)

Рішення районного суду, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, залишено без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року, тому, колегія суддів з огляду на положення частини 4 ст. 82 ЦПК України визнала вказані обставини встановленими і таких доводів апеляційна скарга Банку не містить.(т. 2 а.с. 193-200)

Вищезазначені висновки експертно-економічних досліджень не свідчать і не можуть бути визнані підставою для висновку про відсутність кредитної заборгованості ОСОБА_3 за укладеним нею кредитним договором із додатками. При цьому, заявником ОСОБА_3 не ставилось і особами склавшими вищевказані висновки не вирішувалось питання наявності чи відсутності кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_3, обґрунтованості (необґрунтованості) розрахунків такої кредитної заборгованості, що виконані Банком.

Відповідачкою ОСОБА_3 та її представником не наведено доказів неправильності розрахунків кредитної заборгованості, що виконана Банком.

Банком враховано сплату ОСОБА_3 на повернення кредитних грошей 59891 доларів США 10 центів, з яких: 30121.61 доларів США за тілом кредиту, 26962 доларів США процентів за користування кредитними грошима та 2807.49 доларів США пені(штраф), що не суперечить вищевказаним висновкам економічних досліджень за якими визначено, що ОСОБА_3 сплачено 54 732.88 доларів США на повернення кредитних грошей.

Врахувавши вищезазначене, колегія суддів відхилила відповідні доводи ОСОБА_3 та частково погодилась із розрахунком заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними грошима, що виконаний Банком, виходячи з наступного.

17 березня 2015 року Банк направив боржнику ОСОБА_3 та поручителюОСОБА_4 вимоги про повернення заборгованості за кредитним договором № 014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року, за змістом яких вимагав протягом не більше ніж 60 календарних днів з дати вимоги для боржника і терміново, але в будь-якому разі не пізніше 5-ти банківських днів з дати отримання вимоги для поручителя, здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом із сплатою процентів та пені, а саме 30 001,60 доларів США заборгованість по сумі кредиту, 1 951,63 доларів США заборгованість за процентами, розрахована пеня. (т.1 а.с.46-47)

Тому, з огляду на положення частини 2 ст. 1050 ЦК України, строк виконання зобов'язання ОСОБА_3 щодо повного дострокового повернення кредитних грошей настав 17 травня 2015 року. Нарахування Банком процентів та пені після зазначеної дати колегія суддів визнала необґрунтованими з огляду на вищезазначені положення законодавства.

Із зазначеним позовом, Банк звернувся 29 серпня 2015 року, про що свідчить штемпель на конверті поштового відправлення. (т.1 а.с.1-65)

За змістом ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В суді першої інстанції відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 брали участь у розгляді справи, у тому числі через представника, мали можливість проте не заявляли про застосування строку позовної давності як підставу відмови в задоволенні позову.

Згідно із статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша і третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року № 6-145цс14.

Сторони не заперечували надання банком кредиту в іноземній валюті (доларах США), право Банку надавати валютні кредити підтверджується наданими до суду доказами (Банківською Ліцензією № 10 від 27 березня 1992 року, Дозволом № 10-4 від 11 жовтня 2006 року, Додатком до Дозволу № 10-4 від 11 жовтня 2006 року, Статутом Банку).(т. 1 а.с. 54-62)

Враховуючи те, що позичальник умови кредитного договору щодо повернення кредиту не виконував, то правомірною є вимога кредитора про стягнення заборгованості за кредитом, що виникла внаслідок порушення грошового зобов'язання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів частково погодилась з розрахунком Банку та визначила кредитну заборгованість позичальника ОСОБА_3 станом на 17 травня 2015 року складала: 30001.60 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 3341.57 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитними грошима та 246 918.54 грн. (9055.32 долари США х 27.267788 грн. курс гривні до долара США за даними НБ України на день ухвалення судового рішення) пені.(т. 1 а.с. 8-11)

При цьому, на думку колегії суддів, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах, зокрема в частині тривалого неповернення і користування кредитними грошима, забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Тому в іншій частині позовні вимоги Банку, зокрема стягнення з позичальника процентів і пені, нарахованих Банком з 18 травня 2015 року і до 14 грудня 2017 року, тобто після настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором, колегія суддів визнала необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо вимог Банку про солідарне стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_4

Представником ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_2 в суді першої інстанції заявлено про припинення поруки поручителя ОСОБА_4 з посиланням на положення ч.ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України.(т. 2 а.с. 29-31)

Відповідно до статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто, закон пов'язує припинення договору поруки, на підставі частини першої статті 559 ЦК України, зі зміною основного зобов'язання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною збільшенням обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов'язання, забезпеченого порукою.

Так, зміна умов зобов'язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя може припинити поруку лише у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобов'язанням.

Виходячи з результату аналізу зазначеної правової норми, порука припиняється за наявності двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки або зміни ануїтетного платежу (зміни схеми погашення кредиту) в бік збільшення тощо.

Згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов'язання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни.

Таким чином, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Відповідна правова позиція міститься в постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13 вересня 2017 р. у справі N 6-1539цс17.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилався на укладені між ним та ОСОБА_3 додаткові угоди до кредитного договору, за якими сторони погоджували зміну розміру процентної ставки як в більшому, так і в меншому розмірах, ніж було встановлено умовами кредитного договору №014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року.

Додатковою угодою № 1 від 05 вересня 2008 року були внесені зміни до кредитного договору, а саме до п. 4.4 щодо порядку зміни розміру процентної ставки, зокрема у разі припинення трудових відносин між Кредитором та Позичальником (шляхом підвищення до рівня діючої процентної ставки визначеної Кредитором за відповідною програмою кредитування на дату припинення трудових відносин. (т.1 а.с.30)

14 січня 2011 року додатковою угодою № 5 та 11 січня 2012 року додатковою угодою № 7, Кредитор і Позичальник визначили підвищення процентної ставки за користування кредитними грошима до 14% річних у разі припинення трудових відносин між Кредитором та Позичальником. Графік погашення кредиту викладено в новій редакції. (т.1 а.с.37-38)

09 квітня 2013 року Банк заявив про підвищення відсоткової ставки до 14% з 06 квітня 2013 року у зв'язку з припиненням трудових відносин з Банком Позичальника ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 45)

У позовній заяві та апеляційній скарзі Банком не заперечувалось, що з 29 січня 2010 року Позичальнику було підвищено розмір процентної ставки до 16 % річних у зв'язку із невиконанням п. 4.3.2 кредитного договору щодо здійснення обов'язкових видів страхування, з 06 квітня 2013 року Банк збільшив ставку за користування кредитом до 14%, а з 01 червня 2013 року процентну ставку Банк збільшив до 19%. (т.1 а.с.1-11, т.2 а.с.64-74, 158-161)

Поряд з цим 05 вересня 2008 року, 16 січня 2009 року, 12 липня 2010 року, 14 січня 2011 року, 11 січня 2012 року між Банком і поручителем ОСОБА_4 не були укладені додаткові угоди до договору поруки, за змістом яких поручитель надав би згоду на збільшення обсягу відповідальності боржника ОСОБА_3

Як встановлено судом, ОСОБА_4 не підписував вищевказаних додаткових угод про внесення змін до кредитного договору.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладення 19 травня 2011 року додаткової угоди № 6 до кредитного договору №014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року, яка містить підпис та згоду поручителя ОСОБА_4 на зміну умов кредитного договору не є підставою для висновку, що збільшення обсягу відповідальності боржника відбулось із своєчасним погодженням з поручителем. (т.1 а.с.39-42)

Враховуючи умови додаткових угод до кредитних договорів, якими змінено схему погашення кредитів, підвищено відсоткову ставку за користування кредитними грошима, тобто збільшено обсяг відповідальності позичальника без згоди поручителя, колегія суддів дійшла висновку, що порука ОСОБА_4 за укладеним ОСОБА_3 кредитним договором припинилася в силу норми частини першої статті 559 ЦК України, тому немає правових підстав для стягнення кредитної заборгованості з поручителя.

Доводи представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_2 про припинення поруки ОСОБА_4 ще й на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, колегія суддів визнала необґрунтованими.

За таких обставин, рішення районного суду підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором із ухваленням в цій частині нового рішення.

На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути, пропорційно до частини задоволених вимог (46.46 %) із відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» - 10 347.57 грн. (22 271,99 грн. х 46.46%) судового збору за розгляд справи районним судом та - 17 064.58 грн. (36 729,61 грн. х 46.46%) судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата якого підтверджується платіжними дорученнями. (т.1 а.с.7, т.2 а.с.68, 162)

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 червня 2018 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» код ЄДРПОУ - 14305909 задовольнити частково і стягнути на його користь із ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) заборгованість за кредитним договором №014/0035/82/16174 від 05 вересня 2008 року, яка складається із:

- 30001 (тридцять тисяч один) долар США 60 центів заборгованості за тілом кредиту;

- 3341 (три тисячі триста сорок один) долар США 57 центів заборгованості по процентам за користування кредитними грошима;

- 246 918 (двісті сорок шість тисяч дев'ятсот вісімнадцять) грн. 54 коп. пені.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», код ЄДРПОУ - 14305909 з ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1:

- 10 347 (десять тисяч триста сорок сім) грн. 57 коп. судового збору за розгляд справи районним судом;

- 17 064 (сімнадцять тисяч шістдесят чотири) грн. 58 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 27 грудня 2018 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

Т.О.Невідома