Справа № 653/859/18
Провадження № 2/653/740/18
"13" червня 2018 р. Генічеський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого судді - Венглєвської Н.Б.,
секретаря - Копєйко Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.
В поданому позові свої вимоги обґрунтовує тим, їй на підставі договору міни від 29.05.2006 року належить житлова квартира, розташована у АДРЕСА_2. У вказаній житловій квартирі, крім неї зареєстрована її онука - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з вересня місяця 2014 року у її квартирі фактично не проживає, а також ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, про яку вона взагалі не знає, хто вона така і яким чином вона була зареєстрована у її житлі, але точно не знає, що з того моменту, як вона придбала вищевказану квартиру вона там ніколи не з-являлася та не проживала. Оскільки відповідачка - ОСОБА_2 постійно мешкає за іншою адресою, вона неодноразово зверталася до неї з проханням знятися з реєстрації у її житловій квартирі, але завжди отримувала тільки відмову. Добровільно зніматися з реєстрації у її квартирі відповідачка не бажає, тому вона вимушена звернутися до суду, щоб суд визнав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користуватися належною їй квартирою, розташованою у АДРЕСА_3, оскільки вона не мешкає в ньому більше ніж 6 місяців. Оскільки відповідачка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є невідомою їй особою та не проживає у її квартирі у АДРЕСА_3 з самого моменту її придбання нею, тобто з 29.05.2006 року, вона вважає її такою, що втратила право користуватися належною їй житловою квартирою, оскільки вона не мешкає і ньому більше 6 місяців. Той факт, що відповідачка ОСОБА_2 не проживає у її квартирі з вересня місяця 2014 року, а ОСОБА_3 не проживає там з 2006 року, що підтверджується актом обстеження на предмет прописки та фактичного проживання від 20.03.2018 року та свідченнями свідків: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Просить суд позов задовольнити, оскільки реєстрація відповідачів у належному їй будинку створює перешкоди їй у користуванні своєю власністю та звужує обсяг прав власника майна, щодо володіння, користування та розпорядження майном.
Відповідачка ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, не повідомивши суд про причини неявки; відзиву на позов не подала.
Відповідачка ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, не повідомивши суд про причини неявки; відзиву на позов не подала. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 280 ЦК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази по справі вважає, що позов підлягає задоволенню.
Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд учинити щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 зареєстрували своє місце проживання у квартирі №24 будинку 90, який на праві приватної власності належить ОСОБА_1, та розташований АДРЕСА_4.
У своєму позові ОСОБА_1 зазначає, що відповідачі не вчиняють дії, направлених на скасування реєстрації їх місця проживання за зазначеною адресою, чим порушують її право власності, тим самим чинять перешкоди, які заважають власнику здійснювати повно і беззаперечно свої права користування і розпорядження майном.
Так, норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.
Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Встановлено, що позивач є власником квартири у житловому будинку, розташованого АДРЕСА_4, згідно копії договору міни від 29.05.2006 року, витягу з Державного реєстру правочинів №2438533, від 29.05.2006 року, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10858862 від 06.06.2006 року.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ст.167 ч.2 ЖК України передбачено розірвання наймачем договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові, а саме якщо з жилого приміщення вибуває сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщення. у разі вибуття наймача та членів його сімї.
Враховуючи те, що позивач є власником квартири у житловому будинку, розташованому АДРЕСА_4, в якому відповідачі залишаються зареєстрованими і на час розгляду справи, однак в даному жилому приміщенні відповідачка ОСОБА_2 не проживає з вересня місяця 2014 року, а відповідачка ОСОБА_3 не проживає там з 2006 року, вибули в інше жиле приміщення, що було зазначено позивачкою у судовому засіданні та підтверджено копією акту обстеження на предмет прописки та фактичного проживання №114-А, від 20.03.2018 року, чим порушують право власності позивача, тому позовна вимога про визнання їх такими, що втратили право користування житлом ґрунтується на вимогах закону і повністю позивачем доведене.
Керуючись ст.ст. 10-13, 263-265 ЦПК України,ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.167 ч.2 ЖК України суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_5 з моменту вибуття ОСОБА_2 з 2014 року та ОСОБА_3 з 2006 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд Херсонської області шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Суддя Н.Б. Венглєвська