Справа № 136/1202/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Стадника С.І.

секретаря судового засідання Белінської С.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначила, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 24.11.2016 року по справі №136/1384/16-ц задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики, а саме стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики № б/н від 10.08.2012 року в сумі 375 582,95 грн., а також заборгованість за Договором позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 1 113 443,22 грн. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 17.01.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 24.11.2016 року залишено без змін. Оскільки ОСОБА_2 до цього часу не повернув суму боргу за вищевказаними договорами позики, позивач просить суд стягнути з нього заборгованість за інфляційними втратами, 3% річних та пеню станом на 14.06.2018 року в розмірі 807 550,37 грн., з них:

- інфляційні втрати на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.08.2012 року в сумі 101 933,21 грн.;

- інфляційні втрати на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 302 188,48 грн.;

- 3% річних на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.08.2012 року в сумі 20 343,21 грн.;

- 3% річних на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 60 308,96 грн.;

- пеню на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 322 776,51 грн.

Відповідач подав до суду заяву про визнання позову.

До суду ОСОБА_3 подала письмові пояснення в яких зазначила, що восени 2016 року вперше дізналась про існування договорів позики, які її колишній чоловік уклав з рідною сестрою ОСОБА_1, оскільки в інтересах сім`ї такі кошти не використовувались. Вказані дії ОСОБА_2 є черговою провокацією, яка спрямована на недопущення справедливого поділу спільного майна подружжя, спір з приводу якого знаходиться на розгляді Іллінецького районного суду Вінницької області.

Проаналізувавши заяви учасників справи по суті справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 10.08.2012 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 135 881,00 грн., що еквівалентно 17 000 доларів США, які позичальник зобовязувався повернути в строк до 10.08.2014 року. Свої зобовязання позивач виконала в повному обсязі, про що вказано в пункті 1 Договору позики № б/н (а.с. 10). В серпні 2013 року відповідач повернув частину позики в сумі, яка еквівалентна 2 000 доларів США., в іншій частині позики, зобовязання позичальника щодо повернення коштів залишились не виконаними. Отже, за Договором позики від 10.08.2012 року позичальник заборгував ОСОБА_1 кошти в сумі, яка еквівалентна 15 000 доларів США.

Також, суд встановив, що 10.12.2013 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 519 545,00 грн., що еквівалентно 65 000 доларів США, які позичальник зобовязувався повернути в строк до 01.12.2015 року. Свої зобовязання позивач виконала в повному обсязі, про що вказано в пункті 2 Договору позики № б/н (а.с. 11). В липні 2015 відповідач повернув частину позики в сумі, яка еквівалентна 21 000 доларів США, в іншій частині позики, зобовязання позичальника щодо повернення коштів залишились не виконаними. Отже, за Договором позики від 10.12.2013 року позичальник заборгував ОСОБА_1 кошти в сумі, яка еквівалентна 44 000 доларів США.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 24.11.2016 року по справі №136/1384/16-ц (а.с. 12-13) задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики, а саме стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики № б/н від 10.08.2012 року в сумі 375 582,95 грн., а також заборгованість за Договором позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 1 113 443,22 грн.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 17.01.2017 року (а.с. 14-15) апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 24.11.2016 року залишено без змін

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням зазначеного суд вважає, що обставини встановлені рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 24.11.2016 року по справі №136/1384/16-ц, не підлягають доказуванню при розгляді вказаної справи.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушення зобовязання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (ст. 610 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

У пункті 9 Договору позики від 10.12.2013 року сторони визначили, що у разі неповернення суми позики у встановлений строк, позикодавець вправі буде вимагати сплати суми основного боргу із врахуванням індексу інфляції, 3% річних за користування чужими коштами, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобовязання.

З матеріалів справи суд встановив, що ОСОБА_2 не погасив заборгованість за договорами позики, у звязку із чим станом на 14.06.2018 в нього перед ОСОБА_1 утворилася заборгованість за інфляційними втратами, 3% річних та пенею, яка за розрахунками позикодавця становить 807 550,37 грн., з них:

- інфляційні втрати на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.08.2012 року в сумі 101 933,21 грн.;

- інфляційні втрати на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 302 188,48 грн.;

- 3% річних на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.08.2012 року в сумі 20 343,21 грн.;

- 3% річних на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 60 308,96 грн.;

- пеня на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 322 776,51 грн.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за договорами позики, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за інфляційними втратами, 3% річних та пенею в сумі 807 550,37 грн., ґрунтується на вимогах закону, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог статті 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 526, 530, 549, 610-612, 1046-1050 ЦК України, ст. 2, 12, 13, 76, 82, 259, 263, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) заборгованість за інфляційними втратами, 3% річних та пенею станом на 14.06.2018 року в сумі 807 550 (вісімсот сім тисяч пятсот пятдесят) грн. 37 коп., з них: за інфляційні втрати на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.08.2012 року в сумі 101 933,21 грн., інфляційні втрати на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 302 188,48 грн., 3% річних на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.08.2012 року в сумі 20 343,21 грн., 3% річних на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 60 308,96 грн., пеня на суму основного боргу по Договору позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 322 776,51 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в сумі 4 037 (чотири тисячі тридцять сім) грн. 76 коп.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 4 037 (чотири тисячі тридцять сім) грн. 75 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Липовецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя С.І. Стадник