Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 361/6363/15-ц

провадження № 61-30532 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2017 року у складі судді Фінагєєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі

ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишено без руху.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив із того, що заявником пропущено строк на апеляційне оскарження, а тому заявнику було запропоновано подати заяву про його поновлення, із зазначенням поважності причин пропуску цього процесуального строку, а також сплатити судовий збір.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою

ПАТ «Дельта Банк» на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що підстави, на які посилався заявник у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, зокрема запровадження у банку ліквідаційної процедури, зміна адреси місцезнаходження банку, звільнення представника, що супроводжував справу і не передав матеріали цивільної справи новому представнику не є поважними, оскільки представник ПАТ «Дельта Банк» був присутнім у судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення, і був звільнений

31 березня 2017 року, тоді як строк на апеляційне оскарження сплив ще

27 червня 2016 року.

У листопаді 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк», у якій заявник просив скасувати ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2017 року та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що відмовляючи у відкритті провадження у справі у зв'язку пропуском строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції безпідставно не урахував поважність причин пропуску цього строку, зокрема, що ПАТ «Дельта Банк» повний текст ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року не отримав, а тому був позбавлений можливості вчасно подати апеляційну скаргу. Крім того, суд не урахував, що представник ПАТ «Дельта Банк», який вів зазначену справу звільнився і не передав матеріали цивільної справи новому представнику. Ураховуючи зазначене, заявник вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин .

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з дотриманням вимог процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

З журналу судового засідання убачається, що представник позивача - ОСОБА_7, була присутня під час проголошення вступної та резолютивної частин оскаржуваної заявником ухвали суду першої інстанції від 22 червня

2016 року.

Згідно з частиною другою статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Останнім днем для подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог частини другої статті 294 ЦПК України 2004 року, було

27 червня 2016 року. Апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» була подана лише

28 серпня 2017 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просив поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що він був пропущений з поважних причин, зокрема у зв'язку з запровадження у банку ліквідаційної процедури, скасування раніше виданих довіреностей на представництво інтересів банку та зміну адреси місцезнаходження банку.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу, апеляційний суд вказав на неповажність наведених заявником причин пропуску строку на апеляційне оскарження та запропонував подати заяву про його поновлення, із зазначенням поважності причин пропуску цього процесуального строку, а також сплатити судовий збір.

На виконання зазначеної ухвали суду, ПАТ «Дельта Банк» надало квитанцію про сплату судового збору та подало клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, вказавши ті ж самі причини, що були зазначені в апеляційній скарзі та додатково посилалося на те, що воно не отримувало копію ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня

2016 року, та на звільнення представника ПАТ «Дельта Банк», що супроводжував зазначену цивільну справі і не передання ним матеріалів у цій справі іншому представникові банку .

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд обгрунтовано виходив з того, що наведені ПАТ «Дельта Банк» обставини не є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки представник позивача був присутнім у судовому засіданні при проголошенні вступної і резолютивної частини оскаржуваної ухвали, а відтак відповідно до вимог статті 218, частини другої та третьої статті 222 ЦПК України 2004 року, суд не був зобов'язаний направляти йому копію оскаржуваної ухвали. Крім того, звільнення працівника, що супроводжував розгляд зазначеної справи в суді відбулося 31 березня 2017 року, тоді як строк на апеляційне оскарження сплив 27 червня 2016 року.

Щодо доводів касаційної скарги про незаконність та необгрунтованість оскаржуваної ухвали, Верховний Суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті

6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 7 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженим, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що наведені заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, а тому у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, є законної та обгрунтованою.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник