Справа № 618/1280/18
Провадження № 2/618/335/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року Дворічанський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді Гніздилова Ю. М., за участю секретаря судового засідання Рябенко Л. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Дворічна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, обгрунтовуючи свої вимоги наступним. Відповідно до умов трудового договору, укладеного між позивачем та відповідачем, остання виконувала роботу продавця непродовольчих товарів, за період якої допустила недостачу товарів на суму 2 901 грн. Враховуючи, що на момент виникнення зазначеної суми боргу відповідач не мала можливості її сплатити, вона 14.02.2017 добровільно написала розписку, в якій зобовязалася повернути позивачу суму боргу в розмірі 2 901 грн на протязі трьох місяців, до кінця квітня 2017 року, однак до теперішнього часу не виконала свої зобовязання. За вказаних обставин позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за вказаним договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми в загальному розмірі 3 244 грн 63 коп., у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України.

У судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив справу розглянути у його відсутність.

Відповідач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву в якій позовні вимоги визнала повністю, просила судове засідання провести у її відсутність.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до розписки, написаної власноруч і підписаної ОСОБА_2 14.02.2017 року, яка за змістом є договором позики, остання зобовязалася погасити недостачу в сумі 2 901 грн на протязі трьох місяців, до кінця квітня 2017 року. (а. с. 6).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та згідно ст.ст. 527-530 ЦК України належними сторонами і у визначений зобовязанням строк.

За договором позики,відповідно до вимог ст. ст. 1046, 1047 ЦК України одна, сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, при цьому договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 604, ст. 1053 цього Кодексу передбачено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобовязанням, при цьому така заміна провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановлені для договору позики (ст. 1047 ЦК України).

Згідно з ст. ст. 1049-1050 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що було передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо договором не встановлено строк, повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

До теперішнього часу відповідач не виконала свої зобовязання перед позивачем щодо повернення грошових коштів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2, працюючи продавцем в магазині, допустила виникнення нестачі, при цьому зобовязання по оплаті товарів було замінено на боргове зобовязання, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 604 та ст. 1053 ЦК України, оскільки така заміна проведена з додержанням вимог про новацію і здійснена у формі, встановленому для договору позики (ст.1047 ЦК України).

Боргова розписка в установленому законом порядку сторонами не оспорювалась та не була визнана недійсною, а боргове зобовязання укладено між сторонами у встановленому законом порядку як за його змістом, так і його формою.

Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджується виконанням ним свого обовязку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

В судовому засіданні встановлено, що борговий документ знаходяться у позивача, а відповідачем не надано будь - яких визначених законом письмових доказів на підтвердження як відсутності боргу, так і повернення боргу позивачую

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні було належними та допустимими доказами безспірно встановлено, що відповідач свого зобовязання по сплаті коштів в строк до кінця квітня 2017 року не виконала, в звязку з чим сума боргу підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку, оскільки відповідно до ст.ст. 526, 527, 629 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином, в строки та порядку, визначеному законом чи договором, так як відповідно до ч. 1 ст .625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, в звязку з чим з відповідача необхідно стягнути на користь позивача борг в розмірі 2 901 гривень.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми складає 3 244 грн 63 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права.

Згідно з ч. ч. 1 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд бере до уваги як належний, допустимий, достовірний і достатній доказ розписку надану позивачем, яка ні відповідачем, ні матеріалами справи не спростовуються.

Згідно з положеннями ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь якій стадії провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

При цьому, згідно вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України суд розяснює відповідачу наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті.

За таких обставин справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на які посилалися сторони, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Враховуючи прийняте рішення та у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 525-530, 545, 604, 610, 612 625, 629, 1046, 1048, 1049, 1053 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-279, 280 289, 352, 354, п. 15.5) розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, б. 47, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, заборгованість у сумі 3 244 (три тисячі двісті сорок чотири) грн 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) грн 80 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Дворічанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне судове рішення складене 04 січня 2019 року.

Суддя Ю. М. Гніздилов