Дата документу 09.10.2018
Справа № 334/5590/17
Провадження № 2/334/1055/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Добрєва М.В.,

при секретарі Череп М.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької державної інженерної академії про стягнення допомоги на оздоровлення та середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в :

28 серпня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом Запорізької державної інженерної академії про стягнення допомоги на оздоровлення та середньомісячної заробітної плати за час затримку розрахунку при звільненні, в якому вказав, що в період з 01 вересня 2004 року по 13 серпня 2010 рік він працював асистентом та старшим викладачем кафедри економічної кібернетики Запорізької державної інженерної академії з укладанням контракту.

Під час роботи, а саме в 2005 та 2006 роках йому були надані щорічні відпустки на 56 календарних днів кожна: наказом № 258 від 31.05.2005 р. за період роботи з 01.09.2004 по 31.08.2005 р., з 25.07. 2005 р. по 29.08.2005 р. та 03.01.2006 р. по 07.02.2006 р. (перерва у звязку з відкликанням з відпустки по виробничим потребам), а наказом № 197 від 25.05.2006 р. за період роботи з 01.09.2005 р. по 31.08.2006 р. При наданні вказаних відпусток в 2005 та 2006 роках така допомога йому не виплачувалась, а також не була врахована при виплаті остаточного розрахунку при звільненні.

Просив стягнути з відповідача на його користь допомогу на оздоровлення до відпусток за 2005 та 2006 рр., а також середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні з 14 серпня 2010 р. по 30 серпня 2017 р. за 1788 робочих днів.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали, просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник Запорізької державної інженерної академії ОСОБА_3 проти позову заперечувала, обґрунтовуючи тим, що допомога на оздоровлення не входить до складу заробітної плати, а тому до її стягнення має бути застосований тримісячний строк для звернення до суду за порушенням своїх прав, який сплинув у 2006 році.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п.10 ч.1 Перехідних положень Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, адміністрація повинна письмово повідомити працівника перед виплатою.

Судом встановлено, що між Запорізькою державної інженерною академією та ОСОБА_1 був укладений строковий трудовий договір на період з 01.09.2004 року по 31.08.2005 рік. Відповідно до заяви ОСОБА_1 було прийнято на посаду асистента кафедри економічної кібернетики на 1,5 ставки (а.с.45). Строковий трудовий договір продовжувався неодноразово.

Згідно особистої заяви позивача, його було переведено на посаду старшого викладача кафедри ЕК за строковим трудовим договором з 01.09.2008 року по 31.08.2009 рік.

Згідно наказу № 561-вк від 10.08.2010 р., позивача звільнено з посади старшого викладача кафедри ЕК з 13.08.2010 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с.64).

Наказом № 258 від 31.05.2005 року ОСОБА_1 була надана щорічна відпустка за період роботи з 01.09.2004 рік по 31.08.2005 р. в кількості 35 календарних днів з 25.07.2005 р. по 29.08.2005 р. Наказом № 361 від 08.08.2005 р. позивача було відкликано з відпустки з 15.08.2005 року.

Наказом № 589 від 29.12.2005 р. ОСОБА_1 було надано невикористані 35 календарних днів щорічної відпустки за зазначений період з 03.01.2006 р. по 07.02.2006 р. Таким чином, позивачем була використана щорічна відпустка за період роботи з 01.09.2004 року по 31.08.2005 р. у кількості 56 календарних днів, тобто у повному обсязі.

Наказом № 197 від 25.05.2006 р. позивачу надавалась щорічна відпустка за період роботи з 01.09.2005 р. по 31.08.2006 рік у кількості 56 календарних днів з 04.07.2006 року по 29.08.2006 р.

Відповідно до рахункових листів за період з 2005-2006 рік, позивачу були нараховані та виплачені відпускні за цей період в повному обсязі. Допомога на оздоровлення позивачу не була виплачена. Вказаний факт сторонами не спростований.

На період звільнення ОСОБА_1 з посади в серпні 2010 року, позивачу були виплачені всі необхідні відрахування: відпускні поточні, компенсація за невикористану відпустку, а також перерахована зарплата, окрім допомоги на оздоровлення за 2005-2006 роки.

Перевіркою Головного управління Держпраці у Запорізькій області встановлено порушення з боку Запорізької державної інженерної академії вимог ст. 57 Закону України «Про освіту» та ст. 116 КЗпП України, а саме невиплата допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки у 2005, 2006 роках.

У відповідності до абз. 4 ч. 1 ст. 57 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 р. №1060-ХІІ, держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам виплату допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.

Згідно Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 2 цього Закону передбачено, що заробітна плата складається з: основної заробітної плати. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців ; додаткової заробітної плати. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій ; та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою від 08.02.1995 року №100, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов'язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов'язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); г) премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об'єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності); д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо; е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором; ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування; з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку; и) виплати, пов'язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо; і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування; ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством); й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства; л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

В листі Мінсоцполітики від 13.02.2017р. № 294/0/101-17/282 зазначається, що суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги при надані щорічної відпустки, які виплачуються у розмірі середньої заробітної плати, розрахованої згідно з положеннями Порядку № 100, не враховуються до заробітної плати для забезпечення її мінімального рівня.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Фактично, позивач звернувся з позовною заявою про стягнення допомоги на оздоровлення за 2005, 2006 роки, яка не входить у склад заробітної плати.

Відповідно до розрахункових листів, заробітна плата при звільненні ОСОБА_1 була виплачена в повному обсязі.

Крім того, позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Доводи, викладені в позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Крім того, позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду за поновленням свого порушеного права стягнення допомоги на оздоровлення при наданні відпустки за 2005, 2006 роки.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідності відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.7 ст. 141 ЦПК України позивачем не сплачувався судовий збір за вирішення вимог про стягнення допомоги на оздоровлення та середньомісячної заробітної плати за час затримку розрахунку при звільненні, , оскільки він звільнений від його сплати в порядку п.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому в цій частині судовий збір за розгляд судом справи слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України,ст. 116, 117, 233 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою № 100 від 08.02.1995 року,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення допомоги на оздоровлення та середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.08.2010 р. по 30.08.2017 р. за 1788 робочих днів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Добрєв М. В.