КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1854/2018
Справа № 759/3031/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадиров В.В., на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва в складі судді Шум Л.М., постановлену в м. Київ 11 вересня 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа ОСОБА_3 про визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу прав вимоги,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом, змінивши предмет позову, просила визнати частково недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» в частині відступлення права грошової вимоги за договором про надання поновлюваної кредитної лінії № F9-5G9/08-2005М від 16 серпня 2005 року, що був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, визнати частково недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, який був укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором від 16 серпня 2005 року, що був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

Посилалася на те, що 16 серпня 2005 року нею було укладено кредитний договір з АКІБ «УкрСиббанк» про надання поновлюваної кредитної лінії на суму 55000 доларів США та додаткову угоду до нього. Для забезпечення в повному обсязі зобов'язань позичальника за цим договором між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, обидва договори мали номер 9-5G9/08-2005МК.

08 лютого 2011 року Святошинським районним судом м. Києва було ухвалене судове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку заборгованості за кредитним договором в сумі 442008,75 грн., яке набрало законної сили 04 квітня 2011 року. Таким чином ПАТ «УкрСиббанк», до укладення з ПАТ «Дельта Банк» спірної факторингової угоди від 08 грудня 2011 року, вже реалізував своє право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором шляхом пред'явлення відповідного позову, який в подальшому було задоволено судом, внаслідок чого кредитор ПАТ «УкрСиббанк» отримав процесуальний статус стягувача, а не кредитора у зобов'язанні. З огляду на вищевикладене вважала, що ПАТ «УкрСиббанк» відступив на праві договору факторингу ПАТ «Дельта Банк» недійсне право грошової вимоги за кредитним договором.

Також у вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову по справі шляхом заборони ПАТ «Дельта Банк» вчиняти будь-які дії по проведенню відчуження прав вимоги за кредитним договором від 16 серпня 2005 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк», та прав вимоги по договору іпотеки, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк»; заборони ТОВ Науково-виробниче підприємство «Інформаційні технології» проводити торги та вчиняти будь-які інші дії з продажу прав вимоги за кредитним договором від 16 серпня 2005 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк», та прав вимоги по договору іпотеки, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк».

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року заяву задоволено, забезпечено позов ОСОБА_2 шляхом заборони ПАТ «Дельта Банк» вчиняти будь-які дії по проведенню відчуження прав вимоги за кредитним договором від 16 серпня 2005 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк», та прав вимоги по договору іпотеки, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк»; заборони ТОВ Науково-виробниче підприємство «Інформаційні технології» проводити торги та вчиняти будь-які інші дії з продажу прав вимоги за кредитним договором від 16 серпня 2005 року, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк», та прав вимоги по договору іпотеки, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк».

Відповідач ПАТ «Дельта Банк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадиров В.В., не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що на підставі постанови Правління НБУ від 02 березня 2015 року № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Кадирова В.В. уповноваженою особою ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації. Публікація відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи ФГВФО відбулася 08 жовтня 2015 року в газеті «Голос України», тобто факт перебування ПАТ «Дельта Банк» в стадії припинення є загальновідомим.

Посилався на ч. ч. 4, 6 ст. 150 ЦПК України, які забороняють забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або шляхом заборони або встановлення обов'язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку.

Крім того, судом грубо порушено норми ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та вимоги Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2.

Вказував, що в оскаржуваній ухвалі безпідставно зазначено про співмірність виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами. Дані обставини не досліджувалися судом при винесенні ухвали про забезпечення позову, позивачем у заяві та судом в ухвалі не наведено жодних реальних доводів, які б підтверджували співмірність обраного виду забезпечення.

Суд першої інстанції не зазначив, які докази можуть вказувати на наявність обставин, з котрими пов'язується застосування заходів забезпечення позову, та у чому саме вбачається неможливість чи утруднення виконання судового рішення в разі задоволення позову. По суті вжиті судом заходи забезпечення позову направлені не на реальне виконання судового рішення в подальшому, а на надання необґрунтованих привілеїв позивачу, який намагається завадити продажу активу банку всупереч положенням чинного законодавства, чим фактично завдано шкоду кредиторам такого банку.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із даним позовом у липні 2016 року, ОСОБА_2 вказувала, що ПАТ «УкрСиббанк» відступив на праві договору факторингу ПАТ «Дельта Банк» недійсне право грошової вимоги за укладеним із нею кредитним договором, а отже договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року підлягає визнанню недійсним в частині відступлення права грошової вимоги за договором про надання поновлюваної кредитної лінії та за іпотечним договором від 16 серпня 2005 року.

В заяві про забезпечення позову, поданій у вересні 2018 року, ОСОБА_2 зазначала, що відповідачем ПАТ «Дельта Банк» передано на продаж з аукціону право вимоги за кредитним договором № 9-5С/08-225МК від 16 серпня 2005 року, що може призвести до утруднення виконання судового рішення по даній справі у випадку задоволення судом заявлених позивачем вимог про визнання частково недісними укладених 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» договорів купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. Проведення торгів по аукціону з продажу прав вимоги за кредитним договором по системі продажів «Прозоро» визначено організатора торгів - ТОВ НВП «Інформаційні технології». У зв'язку із вищевикладеним ПАТ «Дельта Банк» намагається уникнути відповідальності за укладеними з порушеннями договорами купівлі-продажу прав вимоги, продавши право вимоги через аукціон, що може в подальшому унеможливити виконання рішення суду та призвести до незаконного відчуження та втрати майна - квартири, переданої в іпотеку ОСОБА_3

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття забезпечення позову у вказаній справі може порушити майнові права та інтереси позивача до ухвалення судом рішення, таке забезпечення є співмірним із заявленими вимогами, та, враховуючи предмет позову, є необхідним з метою забезпечення вимог позову, у зв'язку з чим заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до статей 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом із тим, питання співмірності виду забезпечення позову заявленим позивачем вимогам судом не досліджувалось і дані обставини взагалі не встановлювались; ухвала не містить мотивів щодо наявності правового зв'язку між заявленими позовними вимогами та заходами забезпечення позову.

Також суд не зазначив, в чому саме вбачається унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, 02 березня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено в АТ «Дельта Банк» тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк»; з 05 жовтня 2015 року розпочато процедуру ліквідації, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк».

Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Зокрема, на підставі положень вказаного Закону Фонд здійснює продаж права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. Продаж права вимоги не є продажом майна, що є предметом іпотеки, а є уступкою права вимоги за зобов'язаннями, що належать АТ «Дельта Банк», новому кредитору в обсязі, що будуть існувати на момент вчинення дій із набуття останнім права вимоги, в результаті продажу права вимоги за кредитами до нового кредитора перейдуть права й обов'язки в тому обсязі, які має АТ «Дельта Банк».

Продаж права вимоги за кредитним договором як такий не впливає на реалізацію власником свого права власності на майно, в тому числі щодо володіння, користування та розпорядження майном, так як на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відбувається відчуження права вимоги за кредитами, а не відчуження самого майна.

Заборона ПАТ «Дельта Банк» здійснювати продаж права вимоги за кредитом є незаконним втручанням у функції Фонду як державного органу на здійснення покладених на нього Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обов'язків, оскільки саме Фонд наразі здійснює управління АТ «Дельта Банк» через уповноважену особу.

Відповідно до положень частини 6 статті 150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом, зокрема, заборони або встановлення обов'язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку.

ПАТ «Дельта Банк» знаходиться в стадії ліквідації, відтак, заборона АТ «Дельта Банк» та ТОВ НВП «Інформаційні технології» вчиняти будь-які дії щодо відчуження права вимоги за кредитним та іпотечним договорами є фактично забороною Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виконувати визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» спеціальні функції з ліквідації АТ «Дельта Банк», що прямо заборонено частиною 6 статті 150 ЦПК України.

ПАТ «Дельта Банк» з 05 жовтня 2015 року знаходиться в стадії ліквідації, яка продовжена до жовтня 2019 року. З дня початку процедури ліквідації банку його повноваження здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду. Такі повноваження передбачають і продаж майна банку, відчуження активів банку тощо. До активів банку належать, зокрема, надані кредити юридичним і фізичним особам; до майна банку належать, зокрема, майнові вимоги. Порядок реалізації активів (майна) банку, що ліквідується, визначається Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 березня 2016 року за №388 «Про затвердження Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються».

Виходячи з того, що кредитні договори та договори забезпечення до кредитних договорів входять до складу майна неплатоспроможного банку, яким є на даний час ПАТ «Дельта Банк», то застосовані на підставі оскаржуваної ухвали заходи забезпечення позову суперечать положенням статті 150 ЦПК України.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала як така, що не ґрунтується на законі, підлягає скасуванню з прийняттям судом апеляційної інстанції постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у заявлений позивачем спосіб.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства«Дельта Банк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадиров В.В., задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа ОСОБА_3 про визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу прав вимоги - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2018 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.