Справа № 444/215/18
Провадження № 2/444/436/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

14 червня 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з жилого приміщення без надання іншого,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про виселення з жилого приміщення без надання іншого.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві особистої власності належить будинковолодіння, що знаходиться в м. Дубляни, вул. Д. Галицького, 42, Жовківського району Львівської області, яке складається з невеликого будинку, в якому є дві житлові кімнати площею 15,2 кв.м і 15,3 кв.м і два коридори площею 5,1 кв.м і 7,6 кв.м та літньої кухні площею 24.9 кв.м.

Стверджує, що 06 червня 1993 року вона у виконкомі Дублянської міської ради Жовківського району зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2. Від подружнього життя у них народилося двоє дітей: син- Воловодюк ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка- Воловодюк ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_2 поселився в житловий будинок, після рєстрації шлюбу, як її чоловік і член сімї. Однак, у звязку із тим, що він почав зловживати алкоголем та вчиняти дебоші вона змушена була звернутися до суду з заявою про розірвання їх шлюбу та 03 листопада 2016 року рішенням Жовківського районного суду Львівської області такий був розірваний.

Незважаючи на це відповідач залишився проживати в її господарстві. Крім відповідача в її господарстві зареєстрований та проживає і брат її мами- Вороняк ОСОБА_5, 25.02.1954 року нарожження.

Зазначає, що відповідач по справі ОСОБА_2 протягом останніх 2-3 років вчиняє дебоші, сварки та інші протиправні дії, які унеможливлюють спільне проживання в одному господарстві, а заходи запобігання та впливу є безрезультатними. Так в кінці серпня на початку вересня 2015 року ОСОБА_2 вчинив сварку та дебош в сімї, а на зауваження її мами, ОСОБА_6 обізвав її нецензурно. На її звернення до поліції ОСОБА_2 винесено офіиійне застереження.

В кінці жовтня 2015 року відповідач вчинив насильство в сімї і відносно нього був складений адміністративний протокол за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На початку січня 2016 року відповідач перебуваючи в нетверезому стані вчинив насильство в сімї та наніс їй тілесні ушкодження.

Після цього відповідач неодноразово вчиняв ще насильство в сімї, а саме в серпні, жовтні 2016 року, в березі, квітні, липні 2017 року. При цьому звертає увагу, що це лише випадки, коли вона зверталася в правоохоронні органи, а взагалі ОСОБА_2 майже щоденно безпричинно вчиняє насильство.

Зокрема, 02 грудня 2017 року у вечірній час знову прийшов додому в нетверезому стані і став обзивати її незензурними словами, кидати на неї речами, знищувати майно та погрожувати їй фізичною розправою і тому вона змушена була звернутися у поліцію. А тому просить постановити судове рішення яким виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з жилого приміщення, що знаходиться в м. Дубляни, вул. Д. Галицького, Жовківського району Львівської області без надання іншого.

Позивач в судове засідання не зявилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився, хоча про дату, час та місце проведення таких був повідомлений належним чином.

На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання повторно без повідомлення причин, не подав відзив, суд приходить до висновку про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не зявилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється .

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" № 21432224 від 26.12.2008 року вбачається, що будинок № 42 по вулиці Данила Галицького в м. Дубляни, Жовківського району Львівської області зареєстрований на праві власності на підставі свідоцтва про право власності виданого виконкомом Дублянської міської ради на підставі рішення № 181 від 27.11.2008 року за ОСОБА_1, тобто позивачем по справі.

З копії рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03.11.2016 року вбачається, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, однак даним рішенням шлюб між ними розірвано.

З листів Жовківського районного відділу Головного управління МВС України у Львівській області, Жовківського відділення поліції Камянка-Бузького відділу поліції ГУНП у Львівській області вбачається, що позивач та її мати зверталися в поліції у звязку із вчиненням домашнього насильства відповідачем ОСОБА_2. На такі звернення ОСОБА_2 виносилися офіційні застереження про неприпустимість протиправної поведінки, складалися протоколи за ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Наведене свідчить про неодноразовість протиправної поведінки відповідача.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить ч. 1 статті 405 ЦК України, а саме зазначено, що члени сімї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно положень ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Виходячи з положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилось безрезультативними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що позивач та її родичі неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу конфлікту в сімї з відповідачем ОСОБА_2 про що свідчать долучені до матеріалів справи листи поліції.

Відповідно до ч. 1 статті 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Як вбачається із викладеного у позовній заяві, відповідач вчиняє дебоші, сварки, які унеможливлюють спільне проживання з ним, а ті заходи впливу, які до нього застосовувалися є безрезультатними.

Підстави та порядок позбавлення членів сімї власника права користування жилим приміщенням визначені у статті 157 ЖК України, якою встановлено, що членів сімї власника жилого будинку (квартира) може бути виселено у випадках передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вбачається, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні , якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 постійно робить неможливим проживання своєї колишньої дружини ОСОБА_1, та осіб які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з ним на одній житловій площі, порушує правила співжиття, не приймає участі в утриманні житла, спричиняє шкоду психологічного так і фізичного характеру щодо осіб які проживають у квартирі, оскільки позивач є власником вище зазначеного будинку, а проживання відповідача в ньому є порушенням її прав, щодо можливості на свій розсуд користуватись і розпоряджатись належним майном тому суд приходить до переконання, що відповідачу слід усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме будинком, що знаходиться за адресою: м. Дубляни, вул. Д. Галицького, 42, Жовківського району Львівської області шляхом виселення ОСОБА_2 з такого без наданння іншого житлового приміщення.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн. при зверненні в суд з позовом.

Керуючись ст. ст. 23, ст. 141, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст. 258, 259, 264, 265, 280-284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

Позов задоволити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з житлового приміщення, а саме будинку, що знаходиться за адресою: м. Дубляни, вул. Д. Галицького, 42, Жовківського району Львівської області без наданння іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серії КВ № 174050 виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 26.05.1999 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серії КА № 281320 виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 16.10.1996 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 704 грн. 80 коп. судового збору, який був сплачений позивачем при поданні позовної заяви.

Розяснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Апеляційного суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Зеліско Р. Й.