номер справи 2/333/2631/18
номер провадження 333/5276/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Стоматова Е.Г., за участю: секретаря судового засідання Кабанової К.О., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (65123, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (69104, АДРЕСА_2), треті особи: орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району (69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. 32), Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (69104, м. Запоріжжя, вул. Ситова, буд. 11), орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (69025, м. Одеса, пр.. Добровольського, буд. 106) про позбавлення батьківських прав та зміну прізвища дитини, -

В С Т А Н О В И В :

28 вересня 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем. На теперішній час шлюб розірвано на підставі рішення суду. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні.

Відповідач не цікавиться про життя сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, в добровільному порядку грошових коштів на утримання дитини не надає, спілкуватися з сином не бажає.

Таким чином, позивач просить суд: позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3; змінити прізвище ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на «ОСОБА_3».

У судове засідання позивач не з'явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання відповідач не з'явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Крім того, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2, посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В., зареєстрована в реєстрі за № 1384 від 05.07.2018 року, про те, що ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина - ОСОБА_3 (а.с. 13).

У судове засідання представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району не з'явився, але до суду від представника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. До заяви було долучено лист заступника голови районної адміністрації № 2947/01-37/05 від 19.12.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У судове засідання представник третьої особи - Комунарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання представник третьої особи - органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради не з'явився, але до суду від представника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. До заяви було долучено висновок № А-2149 від 30.11.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2018 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Одночасно вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 29).

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, взявши до уваги заяву позивача, відповідача та представників третіх осіб, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбу.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 333/5272/13-ц від 09.07.2013 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було розірвано.

Рішення суду набрало законної сили 22.07.2013 року.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа.

30.04.2010 року народився ОСОБА_3, батьками якого є: матір - ОСОБА_5 (прізвище, якої на теперішній час змінено на «ОСОБА_3», у зв'язку з реєстрацією шлюбу (а.с.7) та батько - ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 452, що додане до матеріалів справи (а.с. 6).

На теперішній час неповнолітній - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкає з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується випискою із домової книги (а.с. 9) та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 333/5577/13-ц від 23.09.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.07.2013 року і до повноліття дитини.

Рішення суду набрало законної сили 04.10.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих та адміністративних заходів.

Відповідно до ст.. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу та своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, а також інші особи.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав та призначення опікуна (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом випливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Згідно роз'яснень п. 16 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, № А-2149 від 30.11.2018 року, складеного головою органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_2, який не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться фізичним, духовним та психічним розвитком дитини, матеріально не допомагає, зі святами та днем народженням дитину не вітає.

Згідно характеристика ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, навчається у 3-му класі Одеської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 73. За час навчання ОСОБА_3, батька хлопчика вихованням сина не займався, його життям не цікавиться. Вихованням дитини займається мати неповнолітнього та її чоловік - ОСОБА_6 (а.с. 11).

Згідно з актом обстеження умов проживання органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 13.12.2018 року, дитина мешкає разом з матір'ю, яка займається його вихованням, утриманням та розвитком.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний, і моральний розвиток, не готує до самостійного життя, не бере участь у навчально-виховному процесі.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

Враховуючи вищевикладене, виходячи з інтересів малолітньої дитини, беручи до уваги той факт, що відповідач визнав позов, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наявність підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову судом не встановлено.

Згідно з ч. 3,5 ст. 148 СК України, у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Таким чином, суд також вважає за можливим у відповідності до ст.148 СК України та з урахуванням інтересів дитини, змінити прізвище дитини на прізвище її матері, про що внести зміни до актового запису про народження дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачем зазначена вимога не заявлена, тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 141, 150, 164, 165, 180 СК України, ст.ст. 43, 49, 141, 142, 200, 206, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну прізвища дитини - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У зв'язку з позбавленням ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінити прізвище дитини з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_3».

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя

Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Е.Г.Стоматов