Провадження №2/748/1274/18
Єдиний унікальний № 748/3079/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"28" грудня 2018 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Олещенко В.І.,

при секретарі Авраменко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за час прострочення грошового зобов"язання,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 4410,79 грн, в тому числі: 3590,46 грн - інфляційні нарахування та 820,33 грн три відсотка річних. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на прострочення виконання зобов`язання військовою частиною за постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року, якою зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок і виплату йому одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, та необхідність застосування наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України.

Ухвалою судді від 15 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі з повідомленням учасників справи про дату, час та місце проведення судового засідання, яке було призначено на 17 грудня 2018 року.

7 грудня 2018 року, згідно поштового конверту, військова частина НОМЕР_1 надіслала відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Доводи відзиву зводяться до того, що ч.3 ст.11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов`язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань. Крім того, із рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 06.06.2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 р. у справі № 6-38цс11, від 27.01.2016 р. № 6-771 цс 15). В даній справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, що регулюється Законом України «Про виконавче провадження», тому до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491 цс 15. В даному випадку між позивачем та військовою частиною цивільне зобов`язання, передбачене ст. 509 ЦК України, не виникло, а тому підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України відсутні. Щодо позиції позивача про звільнення його від сплати судового збору, то звертає увагу суду, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI містить вичерпний перелік тих, хто звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Позивач уже не є військовослужбовцем, а той факт, що він є учасником бойових дій, то ця підстава застосовується у справах, пов`язаних з порушенням прав саме учасників бойових дій.
13 грудня 2018 року на електронну пошту суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій він заперечує проти доводів відповідача щодо незастосування ст.625 ЦК України до виниклих спірних правовідносин, посилаючись на правову позицію Верховного Суду. Щодо необхідності сплати судового збору зазначає, що від сплати судового збору він звільнений як учасник бойових дій відповідно до п.13 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки Верховний Суд у постанові від 27 червня 2018 року по справі №572/2088/17 роз`яснив, що зазначена норма статті даного Закону не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.
17 грудня 2018 року судом було відкладено судове засідання у справі та надано час представнику відповідача ОСОБА_2 , котрий з"явився у судове засідання, для надання заперечення на відповідь на відзив.
26 грудня 2018 року, згідно поштового конверту, представник відповідача надіслав суду заперечення на відповідь на відзив, де зазначив свої аргументи проти позову, аналогічні, що і у відзиві, додавши, що відповідача двічі притягнуто до відповідальності за одне і теж порушення, оскільки рішенням суду з нього вже стягнуто на користь позивача грошові кошти.
У судове засідання 28 грудня 2018 року сторони не з"явилися. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин, суд вирішив розглядати справу у відсутності сторін.

Враховуючи наведене, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України 28 грудня 2018 року фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Ознайомившись з позицією сторін, викладеною у відзиві на позов, відповіді позивача на відзив та у запереченнях на відповідь на відзив, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року, було задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, із зарахуванням до вислуги років часу роботи на посаді судді Свердловського міського суду Луганської області з 17.06.2013 року по 30.01.2015 року та часу навчання на денному факультеті № 6 (військово-юридичному) Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого з 01.09.2003 року по 01.09.2007 року. /а.с.7-9/

30 грудня 2016 року Миколаївським окружним адміністративним судом у справі видано виконавчий лист. 31 липня 2018 року старшим державним виконавцем Чернігівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 53309406. /а.с.4/

Згідно листа військової частини НОМЕР_1 № 1034 від 2 серпня 2018 року у вересні 2016 року позивачу було зроблено донарахування та виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в сумі 5 246 грн 28 коп. Також, за постановою Миколаївського окружного адміністративного суду по справі № 814/1049/16 позивачу було здійснено нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення після відрахування обов"язкових податків та зборів в сумі 12 782 грн 97 коп. - 14 червня 2018 року на картковий рахунок. /а.с.5/

Тобто, Постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року, яка набрала чинності 14 грудня 2016 року, була виконана відповідачем 14 червня 2018 року.
Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2, та ч. 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Між сторонами на підставі рішення суду виникло грошове зобов`язання.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

На це вказує правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду у цьому рішенні відступила від висновків Верховного Суду України, на котрі посилаєтья відповідач у відзиві на позов та у запереченні на відповідь на відзив, викладених з приводу того, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); що частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

За таких обставин, враховуючи, що військова частина НОМЕР_1 не виконала вчасно грошове зобов`язання, покладене на неї рішенням суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.

Твердження представника відповідача у запереченні на відповідь на відзив про те, що відповідача двічі притягнуто до відповідальності за одне і теж порушення, оскільки рішенням суду з нього вже стягнуто на користь позивача грошові кошти, не є обгрунтованим, оскільки рішенням суду відповідач не притягувався до відповідальності, а з нього було стягнуто грошові кошти, котрі повинні були виплачені позивачу при звільненні.

Що стосується розрахунку розміру вказаних у позові сум, суд виходить з наступного.

Постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року, за якою виникли зобов"язальні правовідносини між сторонами, набрала чинності 14 грудня 2016 року.

За цим рішенням суду, як йшлося вище, позивачу було нараховано та після відрахування обов"язкових платежів виплачено 14 червня 2018 року 12 782 грн 97 коп.
У зв`язку з цим інфляційні втрати, виходячи з офіційних індексів інфляції, за період з грудня 2016 року по червень 2018 року становлять 2 522 грн 70 коп. (12 782 грн 97 коп. х 100,9% х 113,7% х 101,5% х 100,9% х 101,1% х 100,8% - 12 782 грн 97 коп.).

Разом з тим, позивач просить у позові стягнути з відповідача інфляційні витрати, виходячи також із суми боргу 5 246 грн 28 коп., який відповідачем було сплачено у вересні 2016 року, але ця сума була виплачена ще до набрання чинності рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року, тобто до виниклого зобов"язання за рішенням суду, а тому в цій частині позову можливо говорити про трудові правовідносини, які виникли у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні працівника, до котрих ст. 625 ЦК України не застосовується. (Правовий висновок Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-43цс14)

Визначаючи розмір 3% річних, суд також враховує розмір простроченого зобов"язання за рішенням суду 12 782 грн 97 коп., та за період з 15 грудня 2016 року (наступний день після набрання чинності рішення суду) по 13 червня 2018 року (останній день до виплати боргу), 3 % річних складають 573 грн 66 коп. (12 782 грн 97 коп. х 3 % : 365 х 546 днів).

Враховуючи вище наведене, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач не сплачував судовий збір, оскільки є учасником бойових дій. /а.с.2/

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року.

Від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та звужене тлумачення цієї норми відповідачем не може вважатися обґрунтованим.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, враховуючи ціну позову, судовий збір у справі складає 704 грн 80 коп., що позовні вимоги підлягають задоволено на 70 %, з відповідача на користь держави підлягають стягненню 493 грн 36 коп. судового збору. Решта 211 грн 44 коп. судового збору компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за час прострочення грошового зобов"язання - задовольнити частково.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 2 522 грн 70 коп. інфляційних нарахувань та три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 573 грн 66 коп.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави 493 грн 36 коп. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В. І. Олещенко