Постанова

Іменем України

02 липня 2018 року

м. Київ

справа № 592/2246/16-ц

провадження № 61-18168св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

треті особи: приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Бирченко ЮрійВасильович, Піщанська сільська рада Сумської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2017 рокуу складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Левченко Т. А., Криворотенка В. І.,

ВСТАНОВИВ:

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Бирченко Ю. В. (далі - приватний нотаріус), Піщанська сільська рада Сумської області (далі - сільська рада), про визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що він є спадкоємцем першої черги після смерті матері - ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, і якій за життя на підставі рішення суду належало будинковолодіння у с. Кирияківщина Піщанської сільської ради Сумської області. Крім нього, спадкоємцями першої черги є його брат - ОСОБА_7 та батько - ОСОБА_6 Вказував, що останній відмовився від своєї 1/3 частини спадщини на його користь.

Посилався на те, що за життя ОСОБА_9 не встигла зареєструвати право власності на нерухомість, у зв'язку з чим йому приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки будинковолодіння.

Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив суд визнати за ним у порядку спадкування за законом право власності на 2/3 частки будинковолодіння під АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із вказаним позовом, у листопаді 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Бирченко Ю. В., Піщанська сільська рада Сумської області, ОСОБА_6, про усунення від права на спадкування за законом.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 ухилявся від надання допомоги своїй матері - ОСОБА_9, яка була особою похилого віку та потребувала такої допомоги.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_7 просив суд усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті матері на 2/3 частки будинковолодіння АДРЕСА_1.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Сум від 16 січня 2017 року, яка була постановлена без виходу у нарадчу кімнату та занесена до журналу судового засідання, позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_7 об'єднано в одне провадження для спільного розгляду.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Сум від 13 квітня 2017 року у складі судді Бичкова І. Г. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено.

Усунуто ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_9 на 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 відсутній спір про право, тому позов ОСОБА_4 суд вважає необґрунтованим.

Суд також вважав, що ОСОБА_4 ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві - своїй матері, яка через похилий вік і тяжку хворобу знаходилась у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, тому зустрічний позов ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 -- ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Ковпаківського районного суду м. Сум від 13 квітня 2017 року скасовано.

Позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності у порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_9 на 2/3 частки будинковолодіння під АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у зв'язку з відмовою приватного нотаріуса у видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спірного нерухомого майна, він вимушений був звернутися з позовом до суду про визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, оскільки в іншій спосіб захистити своє порушене право він не може. При цьому суд врахував, що батько позивача - ОСОБА_6 відмовився від своєї 1/3 частини спадщини на користь позивача, тому за ним слід визнати право власносності на 2/3 частки будинковолодіння.

Апеляційний суд також зазначив, що при вирішенні спору про усунення від права на спадкування позивач за зустрічним позовом повинен був довести, як факт ухилення ОСОБА_4 від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця у допомозі спадкоємця, що ним зроблено не було.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не надав належної оцінки його доказам і доводам про те, що спадкодавець перебувала в похилому віці, хворіла на тяжку хворобу та потребувала допомоги, зокрема, під час судового спору про визнання за нею права власності на спірне домоволодіння, проте ОСОБА_4 такої допомоги їй не надав.

Посилається, що апеляційний суд безпідставно взяв до уваги заяву з поясненнями відповідача ОСОБА_6 по суті спору, оскільки вона написана не ним особисто, що викликає сумнів у її достовірності.

Апеляційний суд також безпідставно стягнув з нього судовий збір, оскільки позивач за первісним позовом таких вимог не заявляв.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанцій ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до пункту 5 статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Частиною п'ятою статті 1224 ЦК Українипередбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту указаної норми закону та відповідно до роз'яснень викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п'ятої статті 1224 ЦК Українистосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК Українине були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій.

Відповідно до положень частини третьої статті 10 та частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, апеляційний суд, правильно застосувавши норму частини п'ятої статті 1224 ЦК України, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 не доведено факт ухилення ОСОБА_4 від надання спадкодавцеві допомоги, факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця у допомозі саме ОСОБА_4, що в силу статей 10, 60 ЦПК України 2004 року є його процесуальним обов'язком.

Тобто, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадкування.

Крім того, встановивши, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 листопада 2008 року за ОСОБА_9 визнано право власності у порядку спадкування після смерті ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, на будинковолодіння АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_9 спадкоємцями першої черги є три особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також те, що ОСОБА_6 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про відмову від своєї 1/3 частки спадщини на користь ОСОБА_4, якому приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спірного нерухомого майна у зв'язку із тим, що за життя спадкодавець не встигла зареєструвати право власності на майно, оскільки в іншій спосіб захистити свої право він не може, апеляційний суд дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_4

Посилання особи, що подала касаційну скаргу, на те, що апеляційний суд безпідставно стягнув з нього витрати на сплату судового збору, є безпідставними, оскільки стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (частина перша статті 88 ЦПК України 2004 року) і це не залежить від заявлення про це вимог.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки наявних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк