Справа № 728/2449/17 Провадження № 22-ц/795/704/2018 Головуючий у I інстанції - Глушко О. І. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Скрипки А.А.,

із секретарем - Шкарупою Ю.В.,

позивач ОСОБА_2,

відповідач Митченківська сільська рада

Бахмацького району Чернігівської області,

третя особа ОСОБА_4,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бахмацького районного суду від 23 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Митченківської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання заповіту недійсним,

місце ухвалення рішення суду - місто Бахмач

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 30 березня 2018 року.

у с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним заповіт від 08 липня 2011 року, який складений його померлим батьком ОСОБА_5 та посвідчений секретарем Митченківської сільської ради Бахмацького району за реєстровим № 45. У мотивування заявленої вимоги зазначив, що згідно з вказаним заповітом спадкодавець заповів йому кошти, що знаходяться на депозитних рахунках, без права їх зняття і відсотків до 01 січня 2026 року, після чого кошти повинні бути використані на потреби онуки ОСОБА_4 На його думку, заповіт містить умову, на виконання якої він не надавав згоди, у зв'язку з чим не був дотриманий порядок складання правочину, зокрема, не враховані вимоги ст. 1289 ЦК України. Крім того, з 2010 року батьку був встановлений діагноз - атеросклеротичний синдром.

Рішенням від 23 березня 2018 року Бахмацький районний суд у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність судового рішення та неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що спірний заповіт суперечить нормам діючого законодавства, зокрема, приписам ст.ст. 1242, 1289 ЦК України.

Позивач вказує, що, юридично призначаючи його спадкоємцем, батько фактично позбавив його права на спадкування грошових коштів та наділив його лише обов'язком виконавця заповіту (вчинити дії в інтересах третьої особи), без отримання на це його особистої згоди.

Вважає помилковим посилання суду, що саме визначеним заповідачем волевиявленням останній розпорядився своїми коштами, які в майбутньому повинні бути використані на користь не сторонньої особи, а його онуки, оскільки законодавець трактує вимоги до засад спадкового права не з точки зору наявності ступеня спорідненості, а виходить із загальних правил самої законодавчої бази, які ґрунтуються на всебічному, повному дослідженні обставин справи. Наполягає, що неузгодженість змісту заповіту обумовлена непрофесійністю секретаря сільради, яка не роз'яснила належним чином юридичний зміст заповіту, чим не дотрималась процедури його складання.

Також звертає увагу на безпідставність акцентування суду на хворобі його батька, оскільки головним мотивуванням його позовної вимоги не є складання заповіту недієздатною особою, отже і необхідності у призначенні судової психіатричної експертизи бути не могло.

Учасниками справи відзиви на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавались.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції щодо мотивів відмови у задоволенні позову таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт повністю відповідав волевиявленню заповідача, а позивачем не надано доказів того, що при складанні заповіту спадкодавець не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Районний суд зазначив, що особа, на користь якої повинні бути використані кошти, що є умовою даного заповіту, є онукою померлого і дочкою позивача, а не сторонньою особою, і саме таким було волевиявлення померлого, так як саме в такий спосіб він бажав забезпечити майбутнє єдиної онуки, а позивачем не було доведено наявності передбачених законом підстав, за яких заповіт має бути визнаний недійсним.

Однак апеляційний суд вважає помилковими викладені судом першої інстанції мотиви для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, який був батьком позивача ОСОБА_2 (а.с. 7, 8).

За свого життя, зокрема, 24 лютого 2003 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів все належне йому майно ОСОБА_2 (а.с. 9).

08 липня 2011 року ОСОБА_5 склав інший заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідав своєму сину ОСОБА_2 кошти, які знаходяться на депозитних рахунках без права зняття цих коштів і відсотків до 01 січня 2026 року, а потім ці кошти повинні бути використані на потреби онуки ОСОБА_4 (а.с. 10, 55).

З повідомлення Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 22 січня 2018 року вбачається, що 02 грудня 2016 року за заявою ОСОБА_2 була заведена спадкова справа № 666/2016 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (а.с. 26). На підставі заповіту спадкодавця від 24 лютого 2003 року ОСОБА_2 13 листопада 2017 року були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки. У матеріалах спадкової справи наявні обидва заповіти.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.ст. 1247, 1248 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України встановлено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Частиною 2 ст. 1254 ЦК України встановлено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Заповідач може обумовити виникнення права на спадкування у особи, яка призначена у заповіті, наявністю певної умови, як пов'язаної, так і не пов'язаної з її поведінкою (наявність інших спадкоємців, проживання у певному місці, народження дитини, здобуття освіти тощо), що передбачено ч. 1 ст. 1242 ЦК України.

Як наведено вище, своїм заповітом від 08 липня 2011 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповідав своєму сину ОСОБА_2 кошти, які знаходяться на депозитних рахунках, без права зняття цих коштів і відсотків до 01 січня 2026 року, а потім ці кошти повинні бути використані на потреби онуки ОСОБА_4 Таким чином, оспорюваний заповіт безпосередньо стосується інтересів неповнолітньої ОСОБА_4, оскільки грошові кошти з депозиту у майбутньому мають бути витрачені на її потреби, а отже зачіпаються майнові права онуки спадкодавця, які підпадають під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказана обставина залишилась поза увагою при визначенні ОСОБА_2 кола відповідачів при зверненні з позовом до суду. Неповнолітня ОСОБА_4 під час розгляду справи судом першої інстанції була залучена до участі у справі в якості третьої особи, інтереси якої представляв законний представник - мати ОСОБА_6, яка позов визнала. Разом із тим, за положеннями ст. 48 ЦПК України третя особа не є стороною у процесі і її процесуальні права є вужчими, ніж у відповідача. Визначення іншого процесуального становища ОСОБА_4 на стадії апеляційного провадження діючим законодавством не передбачено.

Крім цього, за змістом ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України участь органу опіки і піклування, представленого належною юридичною особою, є обов'язковим, у тому числі, при розгляді судом спорів щодо управління батьками майном дитини. Питання залучення органу опіки і піклування до участі у справі з метою захисту майнових прав неповнолітньої судом першої інстанції не вирішувалось.

Виходячи з наведених вище обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, мотивуючи прийняте рішення, безпідставно вдався до правової оцінки оспорюваного заповіту, оскільки у спадкових справах встановлення кола спадкоємців і відповідно сторін у справі, є визначальним.

За положеннями п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для зміни судового рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання заповіту недійсним, при цьому навів невірні мотиви для такої відмови, а отже рішення суду, у відповідності до ч. 4 ст. 376 ЦПК України, слід змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, ч. 4 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бахмацького районного суду від 23 березня 2018 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову, в іншій частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 30 липня 2018 року.

Головуючий:Судді: