Справа № 464/9843/15-ц
пр.№ 2/464/271/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.07.2018 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючої-судді Бойко О.М.,

секретар судових засідань Кравс С.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить поділити між сторонами належне їм майно на праві спільної сумісної власності майно; просить врахувати при поділі майна вартість відчуженого відповідачем майна, а саме земельної ділянки та садового будинку АДРЕСА_4; відступити від засади рівності часток подружжя та збільшити його частку у спільному майні та визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 12.02.1987 р. по 19.08.2015 р. перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. За час подружнього життя, сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1, а також земельну ділянку та садовий будинок АДРЕСА_4. Земельна ділянка та садовий будинок АДРЕСА_4 26.02.2013 року було відчужено ОСОБА_7 (договори № 164 та № 168 від 26.02.2013 року посвідчені приватним нотаріусом Моїсєєвою О.Я.). Згоду на таке відчуження не давав, однак відповідачкою в 2012 році було змінено ім'я (з ОСОБА_6 на ОСОБА_6), а в новому паспорті відмітки про перебування її в шлюбі поставлено не було. Вважає, що такими діями відповідачка ввела в оману нотаріуса та покупців і приховала факт перебування її у шлюбі з ОСОБА_5, а отже і факт належності йому частини відчужуваних земельної ділянки та будинку. Враховуючи те, що між сторонами відсутня згода щодо поділу належного їм майна, просить суд поділити належне їм майно , відступивши від засади рівності часток подружжя. Позов підтримує та просить задоволити.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять позов задоволити.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов визнали частково та пояснили, що не заперечують факту набуття спірної квартири та земельної ділянки з садовим будинком АДРЕСА_4 у власність за час шлюбу. Однак, зазначають, що відповідач вводить суд в оману щодо того факту, що останньому було невідомо про укладення договорів купівлі продажу земельної ділянки та садового будинку АДРЕСА_4 На момент укладення договору купівлі - продажу земельної ділянки була згода позивача. У ч. 1 п. 12 Договору купівлі - продажу земельної ділянки від 26.02.2013 року зареєстрованого в реєстрі за № 168 зазначено, що на момент набуття права власності на земельну ділянку продавець (ОСОБА_6.) перебула в зареєстрованому шлюбу та наявна заява - згода другого з подружжя, а саме ОСОБА_5, на продаж цієї земельної ділянки, подана представником, підпис якого засвідчено нотаріально приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу Моїсєєвою О.Я. 26 лютого 2013 року за № 163. Ідентична інформація зазначена і у ч. 1 п. 12 Договору купівлі - продажу садового будинку від 26.02.2013 року зареєстрованого в реєстрі за № 164. З огляду на те, що земельна ділянка з садовим будинком АДРЕСА_4 була відчужена ОСОБА_6 під час перебування у шлюбі з позивачем та за його згодою, тому дане майно не може бути предметом поділу. Просять позов задоволити частково, визнати право спільної часткової власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 з розрахунку ? ідеальної частки квартири за ОСОБА_5 та ? ідеальної частки квартири за ОСОБА_6

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Об'єктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 1987 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-СГ № 084702.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19.08.2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Як вбачається із реєстраційного посвідчення виданого Львівським обласним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 11 травня 1999 року спірна квартира належить позивачу.

З огляду на те, що квартира АДРЕСА_1 набута у власність за час перебування сторін у шлюбі, суд вважає, що така є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об"єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи зазначене положення, відсутність домовленості сторін щодо поділу майна та обставин, що б давали підставу для відступу від рівності часток, суд приходить до висновку, що частки сторін у спільному майні є рівними.

З огляду на те, що жодна із сторін не заявила вимог про реальний поділ спільного майна, відсутність даних про технічну можливість такого поділу, суд приходить до висновку, що таке слід поділити в межах заявлених вимог, визначивши за кожним із сторін по рівній частці у спільній власності, а саме по ? частці у праві спільної власності на спірку квартиру.

Суд не приймає до уваги покликання позивача на необхідність відсутпу від рівності часток та визнання за ним права власності на квартиру в цілому з огляду на наступні обставини.

Підставами для відступу від рівності часток у відповідності до ч.2 ст.70 Сімейного кодексу є обставини, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Крім того, віповідно до ч.3 ст.70 Сімейногокодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Обгрунтовуючи вимоги про відступ від рівності часток позивач покликається на ту обставину, що відповідчакою без його згоди було відчужено інше майно подружжя, а саме садовий будинок та земельну ділянку.

Із договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом 12.09.2006 року вбачається, що відповідачкою за час шлюбу придбано садовий будинок АДРЕСА_4

Як вбачається із договору купівлі - продажу земельної ділянки від 26.02.2013 року зареєстрованого в реєстрі за № 168, на момент набуття права власності на земельну ділянку продавець (ОСОБА_6.) перебула в зареєстрованому шлюбу та наявна заява - згода другого з подружжя, а саме ОСОБА_5, на продаж цієї земельної ділянки, подана представником, підпис якого засвідчено нотаріально приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу Моїсєєвою О.Я. 26 лютого 2013 року за № 163. Ідентична інформація зазначена і у договорі купівлі - продажу садового будинку від 26.02.2013 року зареєстрованого в реєстрі за № 164. З огляду на те, що земельна ділянка з садовим будинком АДРЕСА_4 була відчужена ОСОБА_6 під час перебування у шлюбі з позивачем за наявності даних про його згоду, відтак, така обставина не може бути підставою для відсутпу від рівності часткок.

Відповідно до всиновку експерта №3915 від 08.12.2016р. підписи від імені ОСОБА_5 в довіреності від 11.09.2012р. виконані не ним.

Проте, статтею 204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правичину, зокрема, визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З огляду на відсутність даних, які б свідчили про нікчемність правочину, вказана довіреність в силу ст.204 Цивільного кодексу України є правомірною до визнання її недійсною судом. Однак, позивач до суду із вимогами про визнання її недійсною не звертався.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на те, що позивачем, не подано суду достатніх доказів, які б свідчили про підстави для відступу від засади рівності часток подружжя, суд вважає, що в цій частині вимоги слід відмовити .

З огляду на те, що позов задоволено частково, суд вважає, що з відповідачки в користь позивача слід стягнути 3045 грн. сплаченого судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 60, 61, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст., 204, 368 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. . 2, 12, 89, 141, 142, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 3045 грн. сплаченого судового збору.

В решті позову -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.07.2018 року.

Головуюча Бойко О. М.