ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року м. Чернівці

справа № 727/2190/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Чебуришкіної Н.Ю.

за участю представника відповідача виконавчого комітету Чернівецької міської ради ОСОБА_1, представника відповідача департаменту економіки Чернівецької міської ради ОСОБА_2

учасники справи

позивач ОСОБА_3

відповідач виконавчий комітет Чернівецької міської ради, департамент економіки Чернівецької міської ради, ОСОБА_4

за апеляційними скаргами виконавчого комітету Чернівецької міської ради, ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 липня 2018 року, головуючий у першій інстанції ОСОБА_5,

встановила:

ОСОБА_3 у березні 2018 року звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Чернівецької міської ради, департаменту економіки Чернівецької міської ради, ОСОБА_4 про визнання рішення незаконним, договору недійсним.

Зазначав, що пунктом 4 додатку 2 до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 квітня 2005 року №333/7 ОСОБА_4

Справа №727/ 2190/18 Головуючий у 1 інстанції Семенко О.В.

Провадження №22-ц/822/14/18 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Категорія 59

було надано в оренду приміщення гаражу площею 10,3 кв. м по вул. Героїв Панфіловців, 3 м. Чернівці.

Пунктом 5.5 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 квітня 2013 року №196/8 внесено зміни в частині площі гаражу у звязку із проведенням поточної інвентаризації.

Департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 укладено договір оренди 22 квітня 2015 року №101/г приміщення гаражу площею 15,2 кв.м по вул. Героїв Панфіловців,3 м.Чернівці.

30 вересня 2016 року ОСОБА_6 на підставі виданої ОСОБА_4 довіреності було подано заяву про передачу прав орендаря ОСОБА_3 у зв»язку із перебуванням ОСОБА_4 за межами України.

01 грудня 2016 року між департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_3 укладено додатковий договір №1 до договору оренди від 22 квітня 2015 року №101/г.

Пунктом 7.4 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 17 травня 2017 року №262/10 в односторонньому порядку змінено орендаря та передано права орендаря ОСОБА_4

06 червня 2017 року департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 укладено додатковий договір №2 до договору №101/г від 22 квітня 2015 року, яким визначено орендарем ОСОБА_4

Посилаючись на порушення прав орендаря, відсутність згоди на припинення правовідносин, ОСОБА_3 просив визнати пункт 7.4 рішення Виконавчого комітету від 17 травня 2017 року №262/10 незаконним та скасувати, додатковий договір №2 від 06 червня 2017 року до договору оренди нерухомого майна (гаража) №101/г від 22 квітня 2015 року недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 липня 2018 року позов задоволено, постановлено визнати пункт 7.4 рішення виконавчого комітету від 17 травня 2017 року №262/10 незаконним та скасувати, додатковий договір №2 від 06 червня 2017 року до договору оренди нерухомого майна (гаража) №101/г від 22 квітня 2015 року недійсним.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Виконавчий комітет Чернівецької міської ради в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_3 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради, департаменту економіки Чернівецької міської ради, ОСОБА_4 про визнання рішення незаконним, договору недійсним відмовити.

Посилається на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, заміни орендаря відповідно до Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Чернівці, договору оренди, Закону України «Про оренду державного та комунального майна», віднесення ОСОБА_4 до пільгової категорії орендарів, як особи з обмеженими можливостями (інвалід ІІ групи), виправлення оскаржуваним пунктом 7.4 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 17 травня 2017 року №262/10 помилки щодо вчинення департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_3 додаткового договору №1 від 1 грудня 2016 року до договору оренди від 22 квітня 2015 року №101/г.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_3 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради, департаменту економіки Чернівецької міської ради, ОСОБА_4 про визнання рішення незаконним, договору недійсним відмовити.

Зазначає про відсутність волевиявлення на передачу прав орендаря іншій особі, видачу довіреності ОСОБА_6 з метою розпорядження квартирою.

Посилається на те, що ОСОБА_3 не вчинено дій щодо виконання договору оренди, користування приміщенням та сплати орендної плати, втрату чинності оспорюваним договором за закінченням строку дії 21 березня 2018 року.

Відзив на апеляційні скарги виконавчого комітету Чернівецької міської ради, ОСОБА_4 до суду не подано.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради, департаменту економіки Чернівецької міської ради, ОСОБА_4 про визнання рішення незаконним, договору недійсним, суд першої інстанції керувався положеннями ч.2 ст.19 Конституції України, ч.1 ст.21, ч.1, 3 ст.215, ч.1 ст.651, ч.1 ст.759, ч.1 ст.793 ЦК України та дійшов висновку про те, що п.7.4 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 17 травня 2017 року №262/10 суперечить актам цивільного законодавства, порушує права та інтереси ОСОБА_3, додатковий договір між департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 від 6 червня 2017 року №2 до договору оренди нерухомого майна (гаража) між департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 від 22 квітня 2015 року №101/г не відповідає вимогам законодавства, що регулює порядок зміни та розірвання договору, порушує права орендаря ОСОБА_3

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що п.7.4 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 17 травня 2017 року №262/10 та додатковий договір між департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 від 6 червня 2017 року №2 до договору оренди нерухомого майна (гаража) між департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 від 22 квітня 2015 року №101/г є припиненням правовідносин за додатковим договором між департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_3 від 1 грудня 2016 року №1 до договору оренди нерухомого майна (гаража) між департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 від 22 квітня 2015 року №101/г, вчиненим за відсутності згоди ОСОБА_3

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Предметом позову ОСОБА_3, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є визнання п.7.4 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 17 травня 2017 року №262/10 незаконним та скасування, додаткового договору між департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 від 6 червня 2017 року №2 до договору оренди нерухомого майна (гаража) між департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 від 22 квітня 2015 року №101/г недійсним.

Обставинами, якими ОСОБА_3 обгрунтовував позовні вимоги, зазначав порушення прав орендаря, відсутність згоди на припинення правовідносин за додатковим договором між департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_3 від 1 грудня 2016 року №1 до договору оренди нерухомого майна (гаража) між департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 від 22 квітня 2015 року №101/г.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За змістом п.2 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

На підставі ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз. п.5 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч.3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Встановлено право власності територіальної громади м.Чернівці на гараж літ.Б площею 15,2 кв.м по вул. Героїв Панфіловців, 3 м. Чернівці.

Пунктом 4 додатку 2 до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 квітня 2005 року №333/7 ОСОБА_4 було передано в оренду приміщення гаражу площею 10,3 кв. м по вул. Героїв Панфіловців, 3 м. Чернівці.

Пунктом 5.5 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 квітня 2013 року №196/8 внесено зміни в частині площі гаража у звязку із проведенням поточної інвентаризації.

Департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 укладено договір оренди 22 квітня 2015 року №101/г приміщення гаражу площею 15,2 кв.м по вул. Героїв Панфіловців,3 м.Чернівці.

30 вересня 2016 року ОСОБА_6 на підставі виданої ОСОБА_4 довіреності було подано заяву про передачу прав орендаря ОСОБА_3 у зв»язку із перебуванням ОСОБА_4 за межами України.

Пунктом 4.3 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22 листопада 2016 року №726/22 внесено зміни до п.5.5 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 квітня 2013 року №196/8 та пункту 4 додатку 2 до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 квітня 2005 року №333/7, замінено орендаря на ОСОБА_3

01 грудня 2016 року між департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_3 укладено додатковий договір №1 до договору оренди між департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 від 22 квітня 2015 року №101/г.

Пунктом 7.4 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 17 травня 2017 року №262/10 внесено зміни до пункту 4 додатку 2 до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 квітня 2005 року №333/7, пункту 5.5 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 квітня 2013 року №196/8, пункту 4.3 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22 листопада 2016 року №726/22, замінено орендаря на ОСОБА_4

06 червня 2017 року департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 укладено додатковий договір №2 до договору №101/г від 22 квітня 2015 року, яким внесено зміни в назву орендаря, замінено на ОСОБА_4

Конституційний Суд України у пункті 5 рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Згідно із п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що п.7.4 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 17 травня 2017 року №262/10 щодо внесення змін до пункту 4.3 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22 листопада 2016 року №726/22 та визначення орендарем ОСОБА_4 суперечить актам цивільного законодавства і порушує права та інтереси орендаря ОСОБА_3

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборів контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 укладено договір оренди 22 квітня 2015 року №101/г приміщення гаражу площею 15,2 кв.м по вул. Героїв Панфіловців,3 м.Чернівці.

На підставі п.7.4 наведеного правочину зміна умов цього договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не буде встановлено законодавством визначено умовами цього договору.

За змістом п.7.5 правочину зміни та доповнення, що вносяться до цього договору, розглядаються сторонами протягом 30 днів і вносяться у тій самі формі, в якій укладено цей договір.

Після чого між департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_3 укладено додатковий договір №1 від 1 грудня 2016 року до договору оренди між департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 від 22 квітня 2015 року №101/г.

Пунктом 1 наведеного додаткового договору внесено зміни в назву орендаря, ОСОБА_4 замінено на ОСОБА_3

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності вчиненого департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_3 додаткового договору №1 від 1 грудня 2016 року до договору оренди між департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 від 22 квітня 2015 року №101/г право орендаря набуто стороною правочину ОСОБА_3

Стороною договору між департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 від 22 квітня 2015 року №101/г у зв»язку із заміною сторони у зобов»язанні додатковою угодою між департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_3 від 1 грудня 2016 року №1 став ОСОБА_3

Водночас департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 укладено додатковий договір №2 від 6 червня 2017 року до договору оренди між департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 від 22 квітня 2015 року №101/г.

За змістом п. 1 наведеного правочину внесено зміни в назву орендаря, ОСОБА_3 замінено на ОСОБА_4

Згідно положень статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення до говору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що будь-якої згоди ОСОБА_3 як сторона договору між департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4 від 22 квітня 2015 року №101/г на зміну договору не надавав.

Разом з тим додатковий договір №2 від 6 червня 2017 року до договору оренди від 22 квітня 2015 року №101/г укладено департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_4, останній з яких не є стороною за первісним договором оренди.

У такому разі судом першої інстанції правильно встановлено, що додатковий договір №2 від 06 червня 2017 року до договору оренди нерухомого майна (гаража) №101/г від 22 квітня 2015 року суперечить нормам ЦК України.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 не вчинено дій щодо виконання договору оренди, користування приміщенням та сплати орендної плати, оскільки виконавчим комітетом Чернівецької міської зміна договору пов»язувалася із виправленням оскаржуваним пунктом 7.4 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 17 травня 2017 року №262/10 помилки з вчинення департаментом економіки Чернівецької міської ради та ОСОБА_3 додаткового договору №1 від 1 грудня 2016 року до договору оренди від 22 квітня 2015 року №101/г.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційні скарги виконавчого комітету Чернівецької міської ради, ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий підпис (ОСОБА_7Ю.)

Судді підписи (ОСОБА_8, ОСОБА_9О.)

З оригіналом згідно: