АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 серпня 2018 року

м. Харків

Справа № 640/439/18 (категорія:спори, що виникають із застосування Закону України «Про захист прав споживачів»)

Провадження № 22-ц/790/3947/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 15 травня 2018 року (суддя Золотарьова Л.І.)

у цивільній справі (№ 640/439/18) за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_4

про визнання права та зобовязання вчинити дії щодо включення до переліку вкладників,-

ВСТАНОВИВ:

11.01.2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в якому просив:

-визнати право позивача на отримання відповідно до ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за рахунками №3001 та №3002 на суму 31503,11 грн.;

-зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення рахунків №3001 та №3002 на суму 31503,11 грн., що належить позивачу, до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

В обґрунтування позову посилався на те, що він має поточні рахунки № 3001 та №3002 у ПАТ «Банк Михайлівський». 19.05.2016 року на вище вказані рахунки було перераховано від ТОВ «ІНВЕСТИЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИИ ЦЕНТР» кошті на загальну суму 31503,11 грн. З 23.05.2016 року в ПАТ «Банк Михайлівський» запроваджена тимчасова адміністрація, а з 13.07.2016 року розпочата процедура ліквідації. Для отримання гарантованої суми відшкодування вкладникам необхідно звернутися до банків - агентів для отримання коштів, але позивач дізнався про, те що його не було включено до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. У зв'язку із чим, позивачем на адресу відповідача було скеровано заяву, із вимогою включити до переліку вкладників, яка отримана, на що Уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» повідомлено про те, що кошті у сумі 31503,11грн. на момент введення тимчасової адміністрації дійсно знаходились на поточних рахунках позивача, але на підставі статей 215,216 ЦК України та статті 37, пунктів 7-9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» переказ коштів (транзакція) здійснений ТОВ «ІНВЕСТИЦЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» є нікчемним; набуття товариством у розпорядження коштів ПАТ «Банк Михайлівський» здійснено на підставі нікчемних договорів в порушення вимог діючого законодавства України та всупереч прямої заборони Національного банку України на укладення такого роду договорів. Таким чином, позивач позбавлений можливості через такі дії Фонду володіти, користуватися і розпоряджатися коштами у сумі 31503,11грн. на поточних рахунках в ПАТ «Банк Михайлівський».

Ухвалою суду від 25.01.2018 року відкрито провадження у справі.

02.05.2018 року представник Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» звернувся з клопотанням про закриття провадження у звязку з тим, що дана справа за законом має вирішуватися в судах адміністративної юрисдикції.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15 травня 2018 року провадження у цивільній справі №640/439/18 за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» про визнання права та зобовязання вчинити дії щодо включення до переліку вкладників - закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, вважаючи ухвалу суду необґрунтованою та такою, що постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а також при невідповідності висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує, що суд, закриваючи провадження у справі, безпідставно виходив з того, що за своїм характером спір між уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і вкладниками банку щодо включення відповідних фізичних осіб до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, є публічно-правовим.

Вказує, що истемний аналіз ст.ст. 1, 3, 4, 26-28, 30-33, 34-43, 44-53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» надає підстави для висновку про те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, здійснює владну управлінську функцію виключно у відносинах з банками, а у відносинах, які виникають між Фондом та клієнтами банків (в тому числі неплатоспроможних банків) владна управлінська функція не здійснюється в принципі.

Таким чином, зазначає апелянт, усі відносини, що виникають між клієнтами неплатоспроможних банків, з одного боку, та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, з іншого боку, мають своїм джерелом цивільно-правові угоди (договори банківського вкладу, договори банківського рахунку, кредитні та інші договори з надання банківських чи фінансових послуг), укладені між цими клієнтами та банком до моменту визнання цього банку неплатоспроможним Національним банком України в порядку, визначеному статтею 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Окрім того, права клієнтів банку, які, можуть бути порушені, оспорені та/або не визнані Фондом є цивільними правами, оскільки ці права виникають з підстав, визначених статтею 11 Цивільного Кодексу України.

Права вкладників неплатоспроможного банку на отримання гарантованого відшкодування виникають на підставі частини третьої цієї статті безпосередньо із закону (ст.ст. З, 26-28 Закону про СГВФО), а інші права клієнтів банку виникли на підставі пункту 1 частини другої цієї статті з правочинів, укладених ними з банком раніше, до моменту визнання його неплатоспроможним, до переходу під управління Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Окрім того, згідно з пунктом 3.3 розділу III "Положення про порядок інформування громадськості про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (затверджено Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.07.2012 № 10: зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.08.2012 за № 1370/21682), банки зобов'язані включати до змісту договорів банківського вкладу, банківського рахунку умови гарантування Фондом відшкодування коштів за цим вкладом. Отже, оскільки всі публічні договори банку з фізичними особами (ст.ст. 633, 1058, 1066 ЦК України) містять положення про гарантійні зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виплати відшкодування вкладів, то Фонд є учасником цивільних відносин, які виникають з договорів банківського вкладу, банківського рахунку, а саме. Фонд є гарантом виконання зобов'язань банку перед вкладниками за такими договорами.

Таким чином, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб як суб'єкт владних повноважень здійснює владну управлінську функцію виключно у відношеннях з банками, і не здійснює владної управлінської функції у відносинах з клієнтами банків (які йому жодним чином не підпорядковані), з огляду на суто приватно-правовий характер відносин, які виникають між Фондом та клієнтами неплатоспроможних банків (на відміну від адміністративних відносин між Фондом та банками, які засновані на владному підпорядкуванні банків Фонду), то спори, які виникають з відносин між Фондом (або уповноваженою особою Фонду на ліквідацію) та клієнтами банків, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, за правилами ЦПК України.

В поданому 24.07.2018 року до Апеляційного суду Харківської області відзиві Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» вказується про залишення апеляційну скаргу залишити без задоволення з посиланням на ту обставину, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, в тому числі і вказаний, є публічно-правовими та підлягає розгляду за правилами КАС України.

ОСОБА_5 Верховного суду постановою від 12 квітня 2018 року у справі №820/11591/15 дійшла висновку, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим і не є спором у зв'язку з процесом ліквідації банку, а має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (п.4 ч.2 ст.4 Закону №4452-VI).

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з такого

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що обсяг та зміст конкретних обставин даної справи та їх нормативне регулювання дають підстави вважати, що не включення рахунку позивача до переліку рахунків, за яким він зможе отримати відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, спричиняють публічно-правовий спір, пов'язаний зі здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 має поточні рахунки у ПАТ «Банк Михайлівський» № 3001 та № 3002.

19.05.2016 року ТОВ «ІНВЕСТАЦІЙНО-РОЗРАХУНКОВИЙ ЦЕНТР» на зазначені рахунки було перераховано 31 503 грн. 11 коп.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23 травня 2016 року прийнято рішення № 812 про запровадження з 23.05.2016 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації. Відповідно до рішення Правління НБУ від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016 року №1213, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Процедуру ліквідації ПАТ ОСОБА_6 розпочато з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно.

З повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» від 31 січня 2017 року №ЗГ1/14224 про нікчемність правочинів, Уповноваженою особо Фонду було повідомлено позивача про те, що Уповноваженою особо Фонду прийнято рішення та повідомлено про те, що Фондом гарантування проведена перевірка відповідно до якою визнано, що переказ коштів (транзакція), здійснений з ТОВ «Кредитно-інвестиційний цент» 19.05.2016 року в сумі 100000 грн. з призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором № 980-006-000218235 від 08.04.2016 на рахунок № 5102, що належить ОСОБА_7, є нікчемним на підставі статей 215,216 ЦК України та статті 37, пунктів 7-9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У звязку з прийняттям Уповноваженою особи Фонду вказаного рішення та повідомлення, позивач вимушений був звернутися до суду з позовом про визнання права позивача на отримання відповідно до ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на вказану суму (оскільки такі рішення-повідомлення є незаконними) та зобовязання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» включити його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати до фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про нього для внесення даних до Загального Реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, регулюються Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI).

Відповідно до ч. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої ст. 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Отже, правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника і не породжують прав та обов'язків для банку. Саме тому у ч. 8 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що дія Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на банки не поширюється.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що правовідносини між вкладниками та Фондом щодо формування переліку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду, складаються за участі банку. Тому ці правовідносини не стосуються безпосередньо процедури ліквідації банку. Юридичний факт неплатоспроможності банку є лише підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду, проте процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг відшкодування вкладникам.

Наведене свідчить про те, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованого державою відшкодування за вкладами, є публічно-правовим, має особливий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону № 4452-VI).

Відповідна правова позиція викладена в постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №804/15159/15.

Положення про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, і у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, містить п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України.

В даному випадку, звертаючись до суду з позовом, позивач оспорював дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», як суб'єкта владних повноважень, та ставив питання про визнання права на отримання грошових коштів за рахунок Фонду та визнання права на отримання гарантованої суми відшкодування за вкладом (оскільки його не включено до Переліку вкладників, які мають право на отримання гарантованої суми). Тому, у справі яка переглядається, спірні правовідносини виникли у зв'язку з порушенням відповідачем права позивача на отримання з рахунку банку грошей та включення до реєстру вкладників, які мають право на виплату гарантованої за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суми.

Зважаючи на викладене, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Доводи скаржника про те, що даний спір, який виник з питання відшкодування вкладів фізичних осіб, повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства, є необґрунтованими та спростовуються наведеним вище.

Посилання скаржника на судову практику, є безпідставними, оскільки не має тотожного предмета спору, підстав позову та аналогічних обставин справи із позовними вимогами у справі, що переглядається.

Інші аргументи та доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 15 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 серпня 2018 року.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

ОСОБА_2