Номер провадження: 22-ц/785/6127/18
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2018 року м. Одеса

Справа № 522/14088/17

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідачі -1) ОСОБА_5, 2) ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання квартири об'єктом спільної часткової власності, визнання договору купівлі-продажу недійсним, заапеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 - представника ОСОБА_4на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Васильків О.В. 18 травня 2018 року,

встановив:

У жовтні 2016 р. ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним неодноразово уточненим у жовтні 2017 р. та березні 2018 р. позовом, в якому остаточно просить: 1) визнати за нею право власності на ? частину квартири за адресою - АДРЕСА_1; 2) визнати частково недійсним договір купівлі-продажу від 21.07.2016 р. квартири за адресою - АДРЕСА_1, в частині продажу ? частини квартири, що належить ОСОБА_4.

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, щовона разом із ОСОБА_5 з 18.12.1993 р. проживали однією сім'єю без укладання шлюбу у комунальній квартирі АДРЕСА_2. У 1994 році нею та ОСОБА_5 було прийнято рішення про обмін комунальної квартири, внаслідок чого за спільною домовленістю, позивач в обмін на кімнату відповідача за договором дарування оформила на ОСОБА_5 належну їй однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3. Позивачка з донькою отримала в обмін двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_4. Позивач зазначає, що після оформлення обміну вона продовжувала проживати разом із відповідачем у своїй двокімнатній квартирі.

Оскільки позивач і відповідач ОСОБА_5 продовжували проживати спільно, позивач наполягає на тому, що ними було прийнято рішення про продаж нерухомого майна та придбання у спільну часткову власність квартири АДРЕСА_5, яку оформлено на відповідача ОСОБА_5 Позивач вказує, що у квартирі АДРЕСА_5 вона разом із відповідачем зробили ремонт та постійно разом проживають, позивач здійснює оплату комунальних послуг. Таким чином не зважаючи на те, що спірна квартира зареєстрована на праві власності лише за ОСОБА_5, позивач вважає, що ? частка квартири належить їй. Позивачу стало відомо про укладений 21.07.2016 року між відповідачами договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5, яка на думку позивача, є спільною частковою власністю позивача та ОСОБА_5 Оскільки оспорюваний договір порушує права позивача, вона на підставі ст.ст. 203, 215, 317, 356, 358 ЦК України змушена звертатися до суду із позовом (Т. 1, а. с. 5 - 7, 249 - 252, Т. 2, а. с .47).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.05.2018 р. у задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 познайомились, коли проживали в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_6. В зазначеній квартирі відповідач ОСОБА_5 займав одну кімнату (24/100 частин вказаної квартири), позивач ОСОБА_4 зі своєю донькою від першого шлюбу ОСОБА_9 мала іншу кімнату (21/100 частин вказаної квартири).

Сторони проживали в зазначеній квартирі до 21.07.1994 року, коли згідно з договором №3808 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеним на Одеській товарній біржі, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_10 купила 24/100 частин квартири АДРЕСА_7, що складається з 1 кімнати житловою площею 25 кв.м. (Т.1 а. с. 120 - 121) та згідно з договором №3811 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеним на Одеській товарній біржі, ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_10 купила 21/100 частин квартири АДРЕСА_8, що складається з 1 кімнати житловою площею 25 кв. м. (Т.1 а.с.127-128).

Крім зазначеної кімнати в комунальній квартирі ОСОБА_8 на праві приватної власності належали: - квартира АДРЕСА_11 на підставі договору дарування від 19.02.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 /т.1 а.с.24-25/; - квартира під АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про спадкування за заповітом, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 02.11.1993 року, та свідоцтва про спадкування за заповітом, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 06.09.1994 року.

З'ясовано та не оспорювалось сторонами, що з метою поліпшення житлових умов за домовленістю сторонами фактично був здійснений обмін належної ОСОБА_5 кімнати в комунальній квартирі на однокімнатну квартиру ОСОБА_8 з подальшим придбанням ОСОБА_8 за рахунок двох кімнат іншої однокімнатної квартири. Так, 29.11.1994 року ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв в дар квартиру під АДРЕСА_3, що складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 33,0 кв.м., в тому числі житлової 17,4 кв.м., що вбачається з Договору, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 (Т.1 а.с.135-136).

21.07.1994 року ОСОБА_8, діюча від себе особисто та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_9 купила квартиру за адресою: АДРЕСА_9, загальною корисною площею 52,2 кв.м., що складається з 2 кімнат житловою площею 27,5 кв.м., що вбачається з Договору №3810 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 21.07.1994 року на Одеській товарній біржі (Т.1 а.с.239-240).

Внаслідок зазначених дій ОСОБА_4 замість однієї кімнати в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_6 (21/100 частин квартири) та однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_10, отримала двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_9. Відповідач ОСОБА_5 в свою чергу замість однієї кімнати в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_6 (24/100 частин квартири) отримав однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_10.

12.03.1996 року ОСОБА_5 продав квартиру під АДРЕСА_3, про що суду надано Договір купівлі-продажу квартири від 12.03.1996 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Єсіною Л.М. (Т.1 а.с.156-157).

12.03.1996 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_5 на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» було укладено біржову угоду № Н/96-0275, за якою відповідач ОСОБА_5 придбав квартиру АДРЕСА_5, загальною площею 44,4 кв.м., що складається з 2 кімнат житловою площею 31,1 кв.м., а також: кухні, санузла, коридору (Т.1 а.с.13-14).

Відповідно до Договору №Н/96-0398 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Одеській універсальній біржі «Центр» 17.04.1996 року, вбачається, що ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_15 купила квартиру за адресою: АДРЕСА_11, загальною площею 33,4 кв.м., що складається з 1 кімнати житловою площею 17,4 кв.м., а також: кухні, туалету, ванної, коридору, 2 кладових (Т.1 а.с.133-134).

З наданих сторонами письмових доказів вбачається, що відповідач ОСОБА_5 здійснив купівлю спірної квартири в той самий день, коли продав належну йому однокімнатну квартиру, а ОСОБА_4 продала свою однокімнатну квартиру лише через місяць після придбання відповідачем ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_5.

В ході розгляду справи сторона позивача пояснювала, що квартира АДРЕСА_5 придбана нею та відповідачем ОСОБА_5 за спільні кошти, у вказаній квартирі вони зробили ремонт та постійно разом проживають, позивач здійснює оплату комунальних послуг, оскільки проживала із відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з грудня 1993 року.

Судом досліджено довідку з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію № 719 від 22.12.2011 року, з якої слідує, що у квартирі АДРЕСА_12 проживають з 21.08.1996 року ОСОБА_4 разом із донькою ОСОБА_9

Окрім того, судом досліджено довідку з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію від 07.07.2016 року, з якої вбачається, що з 29.04.1996 року ОСОБА_5 одноособово зареєстрований та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, суд критично оцінює вказані письмові докази, оскільки зазначення реєстрації за певною адресою не доводить факт проживання цієї особи за адресою реєстрації.

07.09.2001 року між сторонами зареєстровано шлюб, що вбачається з відповідних відміток в паспортах та не оспорювалось сторонами. Шлюб на даний час не розірвано та сторони спільно проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказані обставини сторонами особисто підтверджені в судовому засіданні.

Стороною позивача в ході судового розгляду справи неодноразово наголошувалось на тому, що спірна квартира АДРЕСА_5 була придбана за спільні кошти, отримані від продажу однокімнатних квартир та позичених позивачем у її друга ОСОБА_16. При цьому відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні надавав пояснення, що саме він позичав у ОСОБА_16 гроші для придбання спірної квартири, які в подальшому повернув.

З цього приводу суд зазначає, що 12.03.1996 року відповідач ОСОБА_5 здійснив продаж належної йому однокімнатної квартири АДРЕСА_3 /нотаріально посвідчений договір № 13-1781/.

Таким чином, зіставляючи дату продажу ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_3, а саме 12.03.1996 року, та дату придбання відповідачем квартири АДРЕСА_5, теж 12.03.1996 року, суд приходить до висновку, що відповідач в один і той же день здійснив продаж однокімнатної квартири та придбав спірну двокімнатну квартиру.

Дослідивши договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/96-0898, а саме квартири АДРЕСА_14, судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 /до шлюбу ОСОБА_8/ продала належну їй квартиру лише 17.04.1996 року. Тобто після спливу понад місяць від дати придбання відповідачем спірної квартири. З цього приводу позивач пояснювала, що позичила гроші у свого друга ОСОБА_16 для придбання спірної квартири та повернула їх після продажу квартири АДРЕСА_14.

В судовому засіданні 13.06.2017 року судом було допитано в якості свідка ОСОБА_16, який пояснив, що ОСОБА_5 є подругою його дружини, в зв'язку з чим він знайомий з позивачем з 1982 року. Свідок ОСОБА_16 підтвердив, що в 1996 році давав позивачу в борг 5000 доларів США для придбання квартири, які пізніше були йому повернуті. При цьому свідок зазначив, що між сторонами по справі були сімейні стосунки та він сприймав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як одну сім'ю.

Судом досліджено трудову книжку відповідача ОСОБА_5 та трудову книжку позивача ОСОБА_4, з яких вбачається, що на час придбання спірної квартири сторони були офіційно працевлаштовані, та на даний час ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є пенсіонерами.

У судовому засіданні 23.04.2018 року судом було допитано свідків ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19. Так, свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що знає позивача ОСОБА_4 з 1982 року, так як свідок з позивачем разом працювали. Відповідача ОСОБА_5 свідок знає з 1991 року, коли він вселився в кімнату в комунальній квартирі. Свідок ОСОБА_17 зазначила, що з 1993 року сторони проживали однією сім'єю спочатку в комунальній квартирі, потім в квартирі на пр. Глушка, в іншій квартирі залишилась проживати донька позивача ОСОБА_9 з бабусею та дідусем. Свідок зауважила, що в 1996 році позивач з відповідачем просили у неї в борг 5000 доларів США на придбання квартири, однак свідок не могла позичити вказану суму.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що знає позивача з 1991 року, а відповідача з 1993 року. Свідок ОСОБА_20 зауважив, що сторони проживали однією сім'єю з 1993 року в комунальній квартирі, з 1994 року в квартирі на пр. Глушка біля магазину «Океан», а з 1996 року в спірній квартирі на вул. Краснова. При цьому свідок вказав, що спірна квартира була придбана за кошти, отримані від продажу квартири ОСОБА_5 та позичених 5000 доларів США у ОСОБА_16 Зі слів позивача свідку відомо, що борг ОСОБА_16 був повернутий після продажу належної позивачу квартири на вул. Балківській. При цьому свідок ОСОБА_20 пояснив, що сторони по справі жили дружно, поки відповідач ОСОБА_5 не став зловживати алкоголем.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що вони з позивачем ОСОБА_4 разом працювали та знайомі з 1981 року. Відповідача ОСОБА_5 свідок знає з 1994 року як цивільного чоловіка позивача. Свідок ОСОБА_19 зауважила, що спірна квартира на вул. Краснова була придбана сторонами за ініціативою ОСОБА_5 та для її купівлі прийшлось позивачу продати свою квартиру на вул. Балківській, а відповідачу - його квартиру на пр. Глушка біля магазину «Океан». Зі слів позивача ОСОБА_4 свідку відомо, що сторони позичили у ОСОБА_16 5000 доларів США, які потім позивач повернула. При цьому свідок ОСОБА_19 пояснила, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що свідок не розуміла і казала позивачу, що ідея щодо купівлі квартири хороша, однак потрібно спочатку зареєструвати шлюб.

Суд критично оцінює показання допитаних свідків щодо отримання позивачем ОСОБА_4 грошей в борг від ОСОБА_16 в сумі 5000 доларів США та в подальшому повернення цього боргу за рахунок продажу належної позивачу квартири АДРЕСА_14, оскільки вказані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, а відомі свідкам лише зі слів позивача ОСОБА_4 Крім того, свідки підтвердили факт спільного проживання сторін по справі в цей період, пояснили, що сприймали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як одну сім'ю, а отже неможливо встановити, чи були зазначені кошти отримані та повернуті особисто ОСОБА_4, чи це були спільні кошти сторін по справі. Зазначені обставини також вбачаються з особистих пояснень сторін по справі, які стверджували, що кожним з них особисто були отримані зазначені гроші у свідка ОСОБА_16

Таким чином, в ході судового розгляду справи судом встановлено, що сторони мали сімейні стосунки на час придбання спірної квартири, та тривалий час проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, однак обставини щодо придбання сторонами квартири АДРЕСА_5 внаслідок спільної праці або наявності письмової угоди між сторонами щодо придбання вказаної квартири ними у спільну власність належними та допустимими доказами стороною позивача не доведені.

На виконання ухвали суду про витребування доказів судом досліджено договір купівлі-продажу, укладений 21.07.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_21, за яким ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 купила квартиру АДРЕСА_5 /т.1 а.с.71-72/.

При оформленні вказаного договору відповідачем ОСОБА_5 було надано нотаріально посвідчено заяву, в якій він свідчить, що на момент придбання квартири АДРЕСА_5 він в шлюбі ні з ким не перебував, однією сім'єю з іншими особами не проживав та шлюбного контракту не укладав, та зазначає, що квартира була придбана ним поза шлюбу, на власні кошти, які не є спільним майном подружжя /т.1 а.с.73/.

Суд зазначає, що позивачем всупереч положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та достатніх доказів спільного проживання із відповідачем ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з грудня 1993 року по дату укладання оспорюваного договору та позивачем не заявлено вимог про встановлення вказаного факту, що має юридичне значення на підставі п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

Таким чином уточнені позовні вимоги ОСОБА_4 щодо придбання спірної квартири на праві спільної часткової власності мали бути доведені письмовою угодою сторін щодо набуття майна на підставі спільної власності або доказами, що підтверджують спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких сторони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна. Однак в ході судового розгляду належних доказів з цього приводу стороною позивача суду не надано.

Проаналізувавши встановлені обставини та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та недоведені (Т. 2, а. с. 108 - 116).

ОСОБА_7 - представник ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині ухвалено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на помилковість висновку суду про недоведеність проживання сторонами сторін однією сім'єю на дату укладення договору купівлі-продажу спірної квартири. Суд безпідставно не прийняв до уваги пояснення свідків з боку позивачки. Спірна квартира була придбана за спільні кошти сторін. З часу придбання квартири вони разом проживають у квартирі, зробили в ній ремонт, вона приймає участь у здійсненні комунальних платежів. ОСОБА_6 після придбання частини квартири в ній не проживає, особовий рахунок на квартиру не переоформлювала, комунальні платежі не здійснює.

ОСОБА_7 - представник ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_22 у відзиві на апеляційну скаргу вважає необхідним скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, безпідставність скарги. Вказує на те, що на час придбання спірної квартири нормами КПшС не передбачалося виникнення права спільної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу. До 01.01.2004 р. майно могло бути об'єктом спільної сумісної власності таких осіб, якщо воно придбано внаслідок їх спільної праці, об'єднання доходів. Суд першої інстанції надав правильну оцінку обставинам щодо позики 5 000 доларів США, оскільки свідки пояснили, що обставини позики їм відомі зі слів самої позивачки. Спірна квартира була придбана в один і той самий день коли він продав належну йому квартиру. Факт його проживання та не проживання ОСОБА_6 у спірній квартирі після укладення договору купівлі-продажу сам по собі не є підставою для визнання договору недійсним. Укладання договору купівлі-продажу спірної квартири відповідало їх справжньому волевиявленню. Крім того, позивачка не є стороною договору купівлі-продажу.

Представник ОСОБА_22 у судовому засіданні підтримала викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Надала письмові пояснення (відзив) на апеляційну скаргу, в який вважає необхідним скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, безпідставність скарги. Вказує на те, що вона познайомилася з позивачкою у 1997 р. коли остання стала проживати у спірній квартирі. У 1999 р. вона переїхала проживати у Німеччину. Коли вона приїжджала до м. Одеси, позивачка з батьком завжди добре її зустрічали. Стосунки погіршились, коли донька позивачки стала проживати у спірній квартирі. ОСОБА_7 на придбання спірної квартири позичав особисто батько у ОСОБА_16. Комунальні платежі за квартиру здійснює позивачка, але за гроші, які надаються їй батьком. У Німеччині у неї не має житла у власності. У 2016 р. був укладений спірний договір купівлі-продажу квартири, оскільки батько завжди говорив їй, що спірна квартира залишиться їй. Суд першої інстанції правильно встановив, що вимоги позивачки є недоведеними.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у як найскорішому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість її розгляду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішень Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, зобов'язання відповідачів знести самовільно побудований магазин не оскаржено. Відповідно до вищевказаних положень цивільно-процесуального законодавства законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду вказаним вимогам законодавства не відповідає.

Суд на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених у судовому засіданні доказів дійшов правильних висновків щодо проживання сторін на час придбання спірної квартири однією сім'єю, без реєстрації шлюбу.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірна квартира не була придбана за рахунок об'єднання коштів сторін. Цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. 17 України «Про власність») та процесуального (ст. ст. 12, 13, 263, 264 ЦПК України) права. Суперечливими є висновки суду про проживання сторін на час придбання спірної квартири однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного бюджету та побуту але придбання квартири тільки за рахунок коштів відповідача.

Беззаперечним є факт проживання сторін на час придбання квартири однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного бюджету.

Позивачка після придбання квартири одразу вселилася у неї. Вона проживає у спірній квартирі і на даний час. Знаходиться з відповідачем у шлюбі. Несе витрати з утримання спірної квартири.

Колегія суддів приймає до уваги, що перед покупкою спірної квартири квартира відповідача була продана за меншою ціною. Допитані у судовому засіданні свідки з боку позивачки - ОСОБА_20, ОСОБА_23 підтвердили укладення позивачкою договору позики з ОСОБА_16 для придбання спірної квартири.

Сам факт отримання коштів від ОСОБА_16 визнав ОСОБА_22.

Статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинний на час придбання спірної квартири, передбачено, що майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, щодо об'єдналися для спільної діяльності, є їх частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року N 6-135цс13, майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Таким чином, доводи апелянта про те, що суд безпідставно не прийняв до уваги пояснення свідків з боку позивачки, спірна квартира була придбана за спільні кошти сторін, з часу придбання квартири вони разом проживають у квартирі, зробили в ній ремонт, вона приймає участь у здійсненні комунальних платежів, є обґрунтованими. Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Необхідно ухвалити нове судове рішення про задоволення позовної заяви ОСОБА_4 за вищевказаного обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - представника ОСОБА_4- задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 травня 2018 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання квартири об'єктом спільної часткової власності, визнання договору купівлі-продажу недійсним - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею - 31,1 кв. м., та підсобних приміщень, загальною площею всієї квартири - 44,4 кв. м..

Визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 21 липня 2016 року міжОСОБА_5 та ОСОБА_6 та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_21, реєстровий № 722, квартири АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею - 31,1 кв. м., та підсобних приміщень, загальною площею всієї квартири - 44,4 кв. м., в частині продажу ? частини вказаної квартири.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 грудня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова