Справа № 139/111/18
Провадження № 2/139/500/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 липня 2018 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Тучинської Н.В.

з участю секретаря судового засідання Пилипчук В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору без номера від 18 травня 2012 року. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своє зобов'язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат належним чином не виконував. Позивач стверджує, що станом на 31 жовтня 2017 року у ОСОБА_2 утворилася заборгованість перед Банком за кредитом на загальну суму 37 617 гривень 92 копійки, в тому числі: 1010 гривень 78 копійок заборгованість за кредитом, 30 655 гривень 62 копійки заборгованість по процентах за користування кредитом, 3 684 гривні заборгованість за комісією, 500 гривень штраф (фіксована частина), 1 767 гривень 52 копійки штраф (процентна складова).

Користуючись своїм правом на дострокове повернення кредиту, ОСОБА_1 12 лютого 2018 року звернувся до суду з відповідним позовом.

13 лютого 2018 року позов було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с. 43). Ухвалою судді від 12 березня 2018 року (а.с. 61) у звязку з не усуненням недоліків позов було повернуто позивачеві. Однак, постановою апеляційного суду Вінницької області від 16 травня 2018 року (а.с. 85-86) таку ухвалу судді було скасовано, а справу повернуто до суду для продовження розгляду.

06 червня 2018 року було відкрито провадження у справі і призначено підготовче провадження (а.с. 94). Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 27 червня 2018 року (а.с. 98) справу призначено до розгляду по суті.

Сторони в судове засідання не зявилися.

Представник позивача ОСОБА_3 (а.с. 33) разом з позовом подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, не заперечила проти винесення заочного рішення (а.с. 39).

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 99), в судове засідання не зявився, не повідомив про причину неявки, не подав клопотання про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення засідання, не подав відзиву.

З врахуванням положень ч. 3 ст. 211 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін з прийняттям заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості із ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору без номера від 18 травня 2012 року (а.с. 6). Предметом договору є кредит в сумі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік(а.с. 6). Відповідач підтвердив, що підписана заява разом із Памяткою клієнта, «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір (зворот а.с. 6).

Позичальник зобовязувався погашати заборгованість по кредиту, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг).

Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Пунктом 2.1.1.5.6 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу Банку, позичальник зобовязаний повернути кредит (у тому числі прострочений кредит та Овердрафт) та оплатити винагороди Банку.

Розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 4-5) доведено, що відповідач позичальник ОСОБА_2, своєчасно не надав Банку грошові кошти для погашення заборгованості та останнє погашення по кредиту здійснив у квітні 2015 року. Зокрема, станом на 31 жовтня 2017 року у ОСОБА_2 утворилася заборгованість перед Банком у сумі 1010 гривень 78 копійок заборгованість за тілом кредиту, 30 655 гривень 62 копійки заборгованість по процентах за користування кредитом.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено право кожної особи у порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд вважає, що як наслідок своєї бездіяльності відповідач має нести цивільну відповідальність з повернення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. Тому до безумовного задоволення підлягає вимога про стягнення 1010 гривень 78 копійок заборгованості за тілом кредиту та 30655 гривень 62 копійки заборгованості по процентах за користування кредитом.

Щодо вимоги Банку про стягнення штрафних санкцій відповідно до договору, суд зазначає наступне:

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки.

Позивач за прострочення виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором від 18 травня 2012 року як санкцію просив стягнути 3684 гривні заборгованості за комісією, 500 гривень штрафу (фіксована частина) і 1767 гривень 52 копійки штрафу (процентна складова).

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначене узгоджується і не суперечить правовій позиції висловленій Верховним Судом України у своїй постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Ні в позовній заяві, ні в розрахунку заборгованості (а.с. 4-5) позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за пенею. Таким чином, суд не має належних та допустимих доказів, які б стверджували про заборгованість відповідача перед Банком за пенею.

Наведений в розрахунку і предявлений до стягнення розмір комісії в сумі 3684 гривні не передбачений умовами договору чи цивільним законодавством як вид відповідальності за неналежне виконання договірних зобовязань.

Оскільки позивачем не доведена заборгованість ОСОБА_2 за пенею, в даному випадку з останнього, як різновид неустойки, що є спеціальним видом забезпечення виконання грошового зобов'язання, підлягає стягненню лише процентна складова штрафу, яка, відповідно до Умов і Правил (п. 1.1.5.20), складає 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом. Такий висновок суд зробив, аналізуючи ч. 2 ст. 549 ЦК України про те, що штраф - це неустойка, що обчислюється у відсотках (!) від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобовязання.

Суд прийшов до висновку, що позивачем доведено розмір заборгованості по тілу кредиту (1010,78 гривні) та процентах (30655,62 гривні), саме від їх суми (31666 гривень 40 копійок) штраф складатиме 5% або1583 гривні 32 копійки.

Таким чином, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 1010 гривень 78 копійок заборгованості за тілом кредиту, 30655 гривень 62 копійки заборгованості по процентах за користування кредитом та штраф у розмірі 5% від суми заборгованості, що складає 1583 гривні 32 копійки, а всього 33249 гривень 72 копійка.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 1600 гривень судового збору (а.с. 1), а також судовим збором у розмірі 1762 гривні було оплачено апеляційну скаргу (а.с. 67). Суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних. Зокрема, із заявлених позивачем 37 617 гривень 92 копійки, суд задовольняє 33249 гривень 72 копійки, що становить 88%. Отже, з відповідача на користь позивача належить до стягнення 88% судових витрат в сумі 2958 гривень 56 копійок (1600 грн. + 1762 грн.) х 88% = 2958,56 грн.).

Керуючись: ст. 61 Конституції України, кредитним договором від 18 травня 2012 року, ст.ст. 525, 526, 530, 536, 549, 611, 612, 615, 626, 628, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259 263, 264, 265, 280, 282, 354 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії АВ № 816758, виданий Мурованокуриловецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 19.09.2008, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, , МФО № 305299, рах. (для погашення заборгованості та судових витрат) № 3111), суму заборгованості по кредиту в розмірі 33249 гривень 72 копійки та судові витрати в сумі 2958 гривень 56 копійок, а всього 36208 (тридцять шість тисяч двісті вісім) гривень 28 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: ____________