АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2761/18 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори про недоговірні зобов`язання
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М.,

суддів: Котелевець А.В., Овсяннікової А.І.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 640/16799/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про повернення безпідставно набутого майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2017 року, ухвалене у складі судді Бородіної Н.М., -

встановив:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, мотивуючи який зазначила, що 14 серпня 2015 року вона помилившись в наборі номеру в терміналі самообслуговування Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (ПАТ КБ «Приватбанк»), здійснила поповнення карткового рахунку № 279020, який належить ОСОБА_2 на суму 4965 грн. 05 коп. Посилаючись на те, що перерахування коштів здійснено нею помилково, відповідач, отримавши її лист-вимогу, повернути кошти відмовився, ОСОБА_1 просила на підставі ст. 1212 ЦК України стягнути з ОСОБА_2 4965 грн. 05 коп. безпідставно отриманих коштів, 1181 грн. 58 коп. інфляційних втрат, а всього стягнути 6137 грн. 63 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений нею позов задовольнити. В обґрунтування скарги зазначила, що суд першої інстанції безпідставно не витребував у третьої особи за власної ініціативи доказів того, що зазначений нею картковий рахунок належить саме відповідачу, а тому необґрунтовано відмовив у задоволенні позову за його недоведеністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що 14 серпня 2015 року за допомогою терміналу самообслуговування ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 було проведено поповнення карткового рахунку № 279020 на суму 4965 грн. 05 коп., що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» № 649 від 26 червня 2017 року.

29 грудня 2015 року та 23 січня 2017 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 було направлено листи-вимоги щодо повернення безпідставно отриманих коштів, але відповіді позивач не отримала, кошти не повернуто.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що зазначений у позовній заяві картковий рахунок належить саме відповідачу ОСОБА_2, а тому відсутні підстави для стягнення з нього спірних грошових коштів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 6, 7 ст. 81 ЦПК).

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як убачається із матеріалів справи, жодних доказів на підтвердження того, що картковий рахунок, на якій було перераховано спірні грошові кошти, належить саме ОСОБА_2, позивачем до суду першої інстанції не надано і матеріали справи не містять.

Крім того, 15 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою , в якій просила справу розглядати за її відсутності, про неможливість з обєктивних причин подати докази у встановлений законом строк суду не повідомила, процесуальним правом заявити клопотання про їх витребування не скористалася.

За таких обставин суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вимог ОСОБА_1 та відмовив у задоволенні заявленого нею позову.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 липня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.І. Овсяннікова

ОСОБА_3