Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 761/34628/15-ц

провадження № 61-16482св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2016 року у складі судді Притули Н. Г. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), про стягнення грошових коштів.

Вимоги обґрунтовував тим, що сторони уклали три договори банківського вкладу та один договір банківського рахунку шляхом відкриття банківських карток (місце вчинення правочинів - Автономна Республіка Крим).

Згідно з умовами договорів банківського вкладу він вніс на відповідні рахунки такі кошти: в розмірі 5 270 євро зі сплатою 8 % річних строком до 01 жовтня 2013 року, залишок коштів становить 5 691,31 євро; 10 тис. доларів США строком до 11 грудня 2014 року зі сплатою 10 % річних, залишок коштів становить 10 248,55 доларів США; 13 049,78 доларів США строком до 11 грудня 2014 року зі сплатою 10 % річних, залишок коштів становить 13 374,14 доларів США. Залишок коштів на картці банківського рахунку становить 3 770 грн, який банком заблокований.

Вказані договори були автоматично пролонговані, тому вважав, що банк повинен сплатити йому відсотки за користування коштами за період із 14 травня 2014 року до 15 листопада 2015 року, а саме: за договором банківського вкладу в розмірі 13 374,14 доларів США - відсотки в сумі 2 006,10 доларів США; за договором банківського вкладу в розмірі 10 248,55 доларів США - відсотки в сумі 573,2 доларів США; за договором банківського вкладу в розмірі 5 691,31 євро - відсотки в сумі 682,92 євро.

Позивач звертався до банку з вимогами про повернення йому коштів за зазначеними договорами з відповідними відсотками, у задоволенні яких йому було відмовлено, тому просив суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» суми трьох банківських вкладів разом із відсотками, а також залишок коштів на картці банківського рахунку.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 кошти: за договором - заявою від 11 грудння 2013 року № SAMDNWFD600 у розмірі 13 374,14 доларів США, відсотки в сумі 1 007,64 доларів США; за договором - заявою від 11 грудня 2013 року № SAMDNWFD800 у розмірі 10 248,55 доларів США, відсотки в сумі 772,15 доларів США; за договором від 01 жовтня 2012 року № SAMDN0737 у розмірі 5 691,31 євро, відсотки в сумі 657,98 євро; за договором банківського рахунку в сумі 3 770 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суди зробили висновок про необхідність стягнення з відповідача вищезазначених грошових коштів у зв'язку з невиконанням ним своїх зобов'язань згідно з указаними договорами банківського вкладу та банківського рахунку.

До суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк», у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Вважає, що суди зробили помилковий висновок про стягнення з банку грошових коштів за вказаними правочинами, оскільки позивач не надав оригіналів цих договорів, а також платіжних документів, згідно з якими він вносив ці кошти на відповідні рахунки. Крім того, заявник не погоджується з розрахунком відсотків за користування коштами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», у якому просить залишити без змін рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 761/34628/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2018 року дану справу призначено до судового розгляду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам ухвала апеляційного суду не відповідає.

Установлено, що на підставі заяви від 11 грудня 2013 року № SAMDNWFD600 вклад «Стандарт» ОСОБА_4 було відкрито депозитний вклад в ПАТ «ПриватБанк»: на суму 13 049,78 доларів США, строком на 366 днів, до 11 грудня 2014 року включно, з нарахуванням відсотків на суму вкладу в розмірі 10 % річних, період нарахування вкладу - 1 місяць. Станом на 14 травня 2014 року залишок коштів на рахунку становить 13 374,14 доларів США.

На підставі заяви від 11 грудня 2013 року № SAMDNWFD800 вклад «Стандарт» ОСОБА_4 було відкрито депозитний вклад в ПАТ «ПриватБанк» на суму 10 тис. доларів США, строком на 366 днів, до 11 грудня 2014 року включно, з нарахуванням відсотків на суму вкладу в розмірі 10 % річних, період нарахування вкладу - 1 місяць. Станом на 14 травня 2014 року залишок коштів на рахунку становить 10 248,55 доларів США.

01 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений договір № SAMDN0737 (вклад «Мультивалютний накопичувальний, 12 міс»; далі - договір від 01 жовтня 2012 року), згідно з умовами якого ОСОБА_4 вніс на рахунок банку вклад у розмірі 5 270 євро строком до 01 жовтня 2013 року зі сплатою 8 % річних. Станом на 14 травня 2014 року залишок коштів на рахунку становить 5 691,31 євро.

На підтвердження внесення коштів за цими договорами позивач надав суду відповідні копії квитанцій.

Умовами вищевказаних заяв (пункт 5) та договору від 01 жовтня 2012 року (пункт 12) передбачене право сторін достроково розірвати ці договори.

Якщо після закінчення строку вкладу вкладник не звернувся до банку з заявою про повернення своїх коштів, вклад автоматично продовжується на строк, передбачений договором (пункти 3, 4, 11 заяв та договору від 01 жовтня 2012 року).

Строк банківських вкладів продовжувався неодноразово.

Крім того, як стверджував позивач, між сторонами був укладений договір банківського рахунку, йому видана картка (відповідно до копії довідки Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 14 травня 2014 року тип рахунку - «Універсальна 55 днів», строк - до 05/16), залишок коштів на якій становить 3 770 грн.

06 листопада 2015 року ОСОБА_4 направив на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву, в якій просив закрити усі рахунки, оформлені на його ім'я, та повернути належні йому кошти з відсотками.

Оскільки банк не виконав вимог позивача, останній звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що банк належним чином не виконав своїх зобов'язань за укаладеними між сторонами договорами, зокрема, щодо повернення депозитів і відсотків, залишку коштів за договором банківського рахунку, чим порушив майнові права позивача.

Відповідно до частини першої статті 1078 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі статтею 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Аналіз норм статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, свідчить про таке.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом системи автоматизації банку.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-149цс13, від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-997цс16.

Разом із тим апеляційний суд указане не врахував, погодився з висновком суду першої інстанції про стягнення коштів і відсотків за договорами банківських вкладів, не дослідивши при цьому наявність оригіналів цих договорів і документів про внесення коштів на депозитні рахунки.

Крім того, суд апеляційної інстанції не перевірив доводів апеляційної скарги банку про те, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт укладення між сторонами саме договору банківського рахунку та залишку на ньому коштів у розмірі 3 770 грн, які суд першої інстанції стягнув на користь позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки апеляційним судом були допущені вищезазначені порушення норм права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому ухвала Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року підлягає скасуванню з переданням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:В. І. Журавель

В. М. Коротун В. І. Крат В. М. Сімоненко