Дата документу 20.08.2018
Справа № 320/5027/17
Провадження №2/320/1442/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Бахаєв І.М.,

за участю секретаря: Фурсової Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом, з урахуванням уточнень, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, в якому просить визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує права, ганьбить честь, гідність та його ділову репутацію інформацію, викладену у листі від 02.06.2017 за підписами відповідачів на імя Президента Національної академії наук, а копії голові Запорізької обласної державної адміністрації, директору Національного антикорупційного бюро України, прокурору Запорізької області, начальнику ГУНП України в Запорізькій області, а саме: «... з вимогою припинити грабунок державного підприємства його сьогоднішнім керівництвом»; «На сьогодні з боку керівництва ДП «ДГ «ВІДРОДЖЕННЯ» відбувається суттєвий тиск на ОСОБА_11 та лунають погрози»; «заїжджи, корупціонери не повинні керувати ДП «ДГ «ВІДРОДЖЕННЯ» бо їм не болить за долю підприємства, села і людей»; «ОСОБА_1 отримав брудні гроші за свиней готівкою (без приходу де каси підприємства) і щоб перемогти на конкурсі щодо призначення директора ДГ «ДГ «ВІДРОДЖЕННЯ» в понеділок відвіз їх, як хабар віце-президенту НААНУ ОСОБА_12, а також за ці гроші заручився підтримкою директора Донецької державне сільськогосподарської дослідної станції НААНУ ОСОБА_13»; «Тож ми всі підозрюємо, що це був саме хабар для ОСОБА_12 щоб ОСОБА_1 знову пройшов конкурс на заміщення вакантної посади директора Державного підприємства «Дослідне господарство «ВІДРОДЖЕННЯ», який призначено на 15.06.2017 року, залишився на посаді і міг далі безкарно грабувати державне підприємство»; «... припинити злочини проти державного підприємства ДП «ДГ «ВІДРДЖЕННЯ» з боку його керівництва...»; «... директора ОСОБА_1, що не дозволити йому в подальшому вчиняти грабунок державного підприємства»; «... начальник відділу кадрового забезпечення ОСОБА_14, за словами самого ОСОБА_1 є підконтрольною і близькою подрукою віце-президента НААНУ ОСОБА_12В.». Зобовязати відповідачів спростувати поширену інформацію у такий саме спосіб, у який її було поширено, шляхом направлення первісним адресатам листа наступного змісту: «Спростування. Нами у листі від 2.06.2017 була розповсюджена інформація яка не відповідає дійсності щодо керівника ДП «ДГ «ВІДРОДЖЕННЯ» ДДСДС НААН». Ми безпідставно звинуватили в.о. директора ДП «ДГ «ВІДРОДЖЕННЯ» ОСОБА_15 ОСОБА_1 у грабежі ввіреного йому підприємства, безпідставно звинуватили його у тиску на ОСОБА_11, безпідставно звинуватили ОСОБА_1 у корупції, безпідставно звинуватили у намірі дати хабар віце-президенту НААНУ ОСОБА_12 Тому факти викладені в нашому листі від 02.06.2017 є надуманими». Стягнути з відповідачів у якості відшкодування моральної шкоди 45000 грн., по 5000,00 грн. з кожного.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачі направили лист з вищезазначеною інформацією на адресу Президента Національної академії наук, а копії голові Запорізької обласної державної адміністрації, директору Національного антикорупційного бюро України, прокурору Запорізької області, начальнику ГУНП України в Запорізькій області. Дана інформація не відповідає дійсності, більш того, порушує особисті немайнові права позивача, ганьбить його честь, гідність, а також підриває його ділову репутацію.

Від представника позивача ОСОБА_16 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволені позовних вимог наполягає.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 у судове засідання не зявились, про час та дату були повідомлені належним чином, заяв та клопотань від них не надходило.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_17 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні правовідносини.

02.06.2017 за підписами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_27, ОСОБА_10, ОСОБА_28 на адресу Президента Національної академії наук, а копії голові Запорізької обласної державної адміністрації, директору Національного антикорупційного бюро України, прокурору Запорізької області, начальнику ГУНП України в Запорізькій області написано лист, у якому вказано, що: «... з вимогою припинити грабунок державного підприємства його сьогоднішнім керівництвом»; «На сьогодні з боку керівництва ДП «ДГ «ВІДРОДЖЕННЯ» відбувається суттєвий тиск на ОСОБА_11 та лунають погрози»; «заїжджи, корупціонери не повинні керувати ДП «ДГ «ВІДРОДЖЕННЯ» бо їм не болить за долю підприємства, села і людей»; «ОСОБА_1 отримав брудні гроші за свиней готівкою (без приходу де каси підприємства) і щоб перемогти на конкурсі щодо призначення директора ДГ «ДГ «ВІДРОДЖЕННЯ» в понеділок відвіз їх, як хабар віце-президенту НААНУ ОСОБА_12, а також за ці гроші заручився підтримкою директора Донецької державне сільськогосподарської дослідної станції НААНУ ОСОБА_13»; «Тож ми всі підозрюємо, що це був саме хабар для ОСОБА_12 щоб ОСОБА_1 знову пройшов конкурс на заміщення вакантної посади директора Державного підприємства «Дослідне господарство «ВІДРОДЖЕННЯ», який призначено на 15.06.2017 року, залишився на посаді і міг далі безкарно грабувати державне підприємство»; «... припинити злочини проти державного підприємства ДП «ДГ «ВІДРДЖЕННЯ» з боку його керівництва...»; «... директора ОСОБА_1, що не дозволити йому в подальшому вчиняти грабунок державного підприємства»; «... начальник відділу кадрового забезпечення ОСОБА_14, за словами самого ОСОБА_1 є підконтрольною і близькою подрукою віце-президента НААНУ ОСОБА_12В.»./а.с.11/

В матеріалах справи мається копія прибуткового касового ордеру №276 від 26.05.2017 на суму 21148,00 грн. від виручки від реалізації свиней на відгодівлі та накладної №509 від 26.05.2017 на свиней на відгодівлю./а.с.10/

Відповідно до вимог ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв'язку з цим ст.32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Згідно зі ст. 299 ЦК України кожен має право на недоторканість своєї ділової репутації.

Відповідно до Конституції України та ч.1 ст.270 ЦК України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Згідно зі ст.1 ЗУ «Про інформацію» інформацією є - документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Відповідно до ст.5 ЗУ «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є:

гарантованість права на інформацію;

відкритість, доступність інформації та свобода її обміну;

об'єктивність, вірогідність інформації;

повнота і точність інформації;

законність одержання, використання, поширення та зберігання інформації.

Пунктом 6 ч.2 ст.47 вищевказаного закону передбачено, що за поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи, винна особа, яка поширювала таку інформацію несе цивільно-правову відповідальність.

При цьому, п.2 ч.2 ст.47 ЗУ «Про інформацію» визначено, що до відповідальності також притягається особа, яка надала інформацію, що не відповідає дійсності (недостовірну інформацію).

Відповідно до частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Частиною третьою статті 277 ЦК України передбачено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням предмету спору, тих висловлювань з боку відповідачів у листі від 02.06.2017 суд вважає що, інформація, викладена у листі від 02.06.2017 є оціночними судженнями, критикою та оцінкою дій, та не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані. Відповідно до ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, посилання позивача на ст.277 ЦК України є помилковими так як предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, які були виражені відповідачами у листі від 02.06.2017, не можуть перевірятися на предмет їх відповідності, дійсності і спростуванню, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована ЗУ від 17.07.1997 року).

Отже і вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ЗУ "Про інформацію", ст.ст. 8, 9, 10, 18, 141, 247, 258, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 11, 275, 277, 270, 295, 297 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ І.М.БАХАЄВ