АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1783/18 Справа № 186/1168/17 Головуючий у 1 й інстанції - Демиденко С. М. Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору купівлі - продажу дійсним.

Позов мотивований тим, що 10 січня 2000 року, за договором купівлі-продажу №1/6 нерухомого майна, укладений на Придніпровській товарній біржі, позивачі придбали у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 42,3 кв.м. за 1700,00 гривень.

Позивачі та відповідачі домовились про всі істотні умови договору, що відображено в підписаному ними договорі купівлі-продажу. При цьому були виконані всі умови угоди, крім нотаріального посвідчення договору: відповідачі отримали гроші і передали їм всі документи і ключі від квартири.

Після отримання грошей і передачі ключів і всіх документів відповідачі виїхали з міста в невідомому їм напрямку і засвідчити угоду нотаріально в даний час не представляється можливим.

Просять суд визнати договір купівлі-продажу від 10 січня 2000 року №1/6 укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2, ОСОБА_6 - дійсним.

Заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачами не доведено факту ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди та взагалі ці обставини не вказувалися, відсутні підстави для задоволення позовних вимог шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачі по справі ухиляються від нотаріального посвідчення договору, а на час звернення до суду із позовом їх місце знаходження було не відомо.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що згідно копії договору купівлі - продажу нерухомого майна від 10 січня 2000 року, який був зареєстрований Придніпровською товарною біржею за реєстраційним номером 1/6-НДП, встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 уклали угоду відповідно до якої продають ОСОБА_2 та ОСОБА_6 від особи якої діяла її мати, як законний представник ОСОБА_8 трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло №874 виданого 19 жовтня 1993 року Першотравенським УЖКГ ДХК «Павлоградвугілля», та зареєстрованого Міжміським бюро технічної інвентаризації м.Павлограда від 26 жовтня 1993 року за №9-105.

Відповідно до копії реєстраційного посвідченняя від 05 липня 2000 року встановлено, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу посвідченого 10 січня 2000 року Павлоградською філією Придніпровською товарною біржею за №1/6-НДП і записане в реєстрову книгу за №9-105.

Покупець ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1 змінила прізвище на ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Відповідно до ст.42 ЦК України (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Відповідно до ч.1 ст.45 ЦК України, недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

При цьому статтею 227 ЦК України обумовлено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Водночас, згідно зі ст.47 згаданого Кодексу, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від

нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Пленум ВСУ у своїй постанові "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" від 28.07.78 р. N 3 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму ВСУ від 25.12.92 р. N 13 та від 25.05.98 р. N 15) роз'яснив, з яких підстав угода може бути визнана недійсною судом.

Відповідно до п.4 цієї постанови, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чийого (її) частини. Таким чином, угоди щодо придбання на біржових торгах об'єктів нерухомого майна вимагають оформлення в простій письмовій, а в разі потреби - в нотаріальній формі.

У пункті 13 зазначеної постанови Пленуму ВСУ роз'яснено, що, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними не

відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, як на підставу для визнання дійсним договору купівлі-продажу позивачі посилаються на те, що після отримання грошей і передачі ключів і всіх документів відповідачі виїхали з міста в невідомому їм напрямку і засвідчити угоду нотаріально в даний час не представляється можливим, однак належних та допустимих доказів даного факту суду надано не було.

Крім того, встановлено, що спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрований на Павлоградській філії Придніпровської товарної біржі та пройшов державну реєстрацію в БТІ та на вказану квартиру останнім 05 липня 2000 року було видано реєстраційне посвідчення про належність квартири позивачам на праві власності (а.с. 197), тобто за позивачами в установленому порядку зареєстровано право власності на спірну квартиру, а тому позовні вимоги є безпідставними та недоведеними.

Доводи апеляційної скарги позивачки про незаконність рішення суду не заслуговують на увагу, оскільки всім обставинам справи судоми дана належна оцінка.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Суд оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, обґрунтовані висновки щодо яких виклав в мотивувальній частині судового рішення.

При ухваленні судового рішення також правильно застосовані норми матеріального права у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова