Справа №463/5793/18
Провадження №2/463/1900/18
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

09 жовтня 2018 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Жовнір Г.Б., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу41/100 частини житлового будинку у сумі 2000,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату укладання договору становить 53000,00 гривень.

В порядку забезпечення позову представник позивача просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме: заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, пов'язані із відчуженням належних йому 41/100 частин житлового будинку № 6 разом із господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Львів, вул. Боровиковського до вирішення судової справи.

Дану заяву мотивує тим, що між сторонами існує спір щодо стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу 41/100 частини житлового будинку, оскільки відповідач не у повній мірі виконав умови укладеного договору від 10 липня 2018 року, а саме не сплачено 2000,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату укладання договору становить 53000,00 гривень відповідно до п.3 даного договору. Необхідність застосування заходів забезпечення позову обгрунтовує тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, зокрема, у разі відчуження належного йому житлового будинку № 6 разом із господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Львів, вул. Боровиковського до вирішення судової справи. Враховуючи наведене, просить заяву задоволити.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Виходячи із змісту ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд не погоджується з доводами адвоката позивача про необхідність вжиття вказаних заходів забезпечення позову з наступних мотивів.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

А тому, вимога заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії, пов'язані із відчуженням належних йому 41/100 частин житлового будинку № 6 не відповідає принципу співмірності та спрямована на обмеження суб'єктивних прав відповідача, що виключає можливість задоволення цієї вимоги.

Крім цього, позивачем не наведено фактів, які б давали підстави стверджувати про можливі недобросовісні дії з боку відповідача щодо порушення матеріально-правовових інтересів позивача. Суд вважає, що позивач не надав належних доказів реальності загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Таким чином суд приходить до висновку, що заява про вжиття заходів забезпечення позову до вирішення спору по суті задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.149, 150, 153, 260 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду у відповідності до ст.261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала складена на підписана - 09 жовтня 2018 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Львівської області або через місцевий суд до Апеляційного суду Львівської області. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду згідно ст.354 ЦПК України.

Суддя Жовнір Г.Б.