РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2018 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., за участі секретаря судового засідання Мереуци М.А., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ТОВ «Технологічна група «МАРЕСТО» про стягнення частини орендної плати, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення частини орендної плати, посилаючись на те, що вони є співвласниками 1/8 частини нежитлового приміщення № 44 за адресою:м.Запоріжжя, вул.40 років Радянської України, буд.72, яке відповідачкою з 02.11.2016 року по 12.09.2017 року було передано в оренду ТОВ «Технологічна група «Маресто». Позивачі своєї згоди на укладання договору оренди не надавали,домовленості про поділ доходу від оренди приміщення між ними не існувало. Посилаючись на ст.ст.358,359, 759,762 ЦК України, Методику визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб на території м.Запоріжжя, затверджену рішенням Запорізької міської ради № 16 від 29.05.2013 року, позивачі просять стягнути з відповідачки на їх користь орендну плату по 10 650 грн. відповідно кожній.
Ухвалою від 10.01.2018 року позовна заява прийнята до розгляду та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
03.05.2018 року від відповідача до суду надійшов відзив, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити, оскільки відповідач несе обов»язки по утриманню об»єкта оренди, протягом листопада2016 р. вересня 2017 р. відповідачкою на утримання об»єкту оренди було витрачено 55 548 грн.90 коп. Методика визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб на території м.Запоріжжя не може застосовуватися у даному випадку, бо прийнята з метою розрахунку податковим органом доходів податкових агентів-орендодавців майна.
20.07.2018 року до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог.
24.09.2018 року від відповідача до суду надійшло заперечення щодо заяви про збільшення позовних вимог.
Ухвалою суду від 24.09.2018 року відмовлено позивачам у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини та надані сторонами докази, доходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11.02.2014 року за ОСОБА_3, ОСОБА_1 визнано право власності у порядку спадкування за законом після смерті 26.04.2008 року спадкодавця ОСОБА_5 по1/8 частини нежитлового приміщення № 44 у будинку № 72 по вул.40 років Радянської України у м.Запоріжжя.
Згідно з договором № 1124/3 від 01.12.2016 р., укладеним між ТОВ «Технологічна група МАРЕСТО» (орендар) та ОСОБА_4 (орендодавцем), ОСОБА_4 передала, а ТОВ «Технологічна група МАРЕСТО» прийняла на умовах договору в тимчасове оплатне користування нежитлове приміщення загальною площею 94,2 кв.м. у будівлі, що знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул.40 років Радянської України, 72 приміщення 44. Сума орендної плати в місяць без ПДВ становить 12 425 грн.
Згідно з додатковою угодою № 1 до договору оренди нежитлового приміщення № 1124/3 від 01.12.2016 р. сторони прийшли згоди припинити дію договору оренди за взаємною згодою з 05.09.2017 року.
При цьому позивачі стверджують про те, що вони згоди на укладення вказаних договорів не надавали, їх умов не погоджували, належної частки орендної плати не отримували.
Суд зауважує, що в силу приписів ч. 1ст. 358, ч. 3 ст. 215 ЦК України, договори оренди щодо майна, яке перебуває в спільній частковій власності і передане в оренду без згоди одного із співвласників, можуть бути визнані недійсними в судовому порядку, як оспорювані. Однак, вирішення питання недійсності договорів з цих підстав знаходиться поза межами предмету доказування в даній справі, сторонами справи не надано доказів, які б свідчили про визнання вказаних вище договорів недійсними в судовому порядку, тому, в силу приписів ст. 204 ЦК України, вказані правочини вважаються чинними та такими, що регулювали правовідносини між орендарями та орендодавцем.
З урахуванням викладеного, існування договору оренди нежитлового приміщення, укладеного між відповідачкою, як із співвласницею майна, хоча й за відсутності згоди позивачів, не свідчить про виникнення між позивачами, відповідачем та орендарем правових відносин та можливості стягнення з відповідача на їх користь сум орендної плати на підставі приписів ст.ст. 358,359, 759,762 ЦК України, якою позивачі обґрунтовують свої вимоги.
При цьому, суд враховує приписи ст. 16 ЦК України в частині існування визначених способів захисту права, як конкретних матеріально-правових можливостей захисту невизнаних, оспорюваних та порушених прав, серед яких такий спосіб захисту права, як стягнення частини орендної плати у встановлених судом правовідносинах відсутній.
Також, в силу приписів п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, свобода договору є однією із основних засад цивільного законодавства і вказане кореспондується із приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України, згідно яким сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов.
Доводи позивачів про те, що їх пропозиція ТОВ «Технологічна група МАРЕСТО» про укладення з ними договору оренди залишилась без задоволення, не є аргументом, що очевидно відноситься до предмету спору, та вказують на наявність порушеного права позивачів з боку відповідачки ОСОБА_4
Тому, позовні вимоги про стягнення частини орендної плати з відповідачки, яка є співвласницею зазначеного нежитлового приміщення, не є належним способом захисту права, враховуючи встановлений судом зміст правовідносин сторін спору.
В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.2,3, 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ТОВ «Технологічна група «МАРЕСТО» про стягнення частини орендної плати,- залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення, апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя.

Повне судове рішення складено та підписано 08 жовтня 2018 року.

Суддя Рибалко Н.І.