Справа № 754/4490/17
Провадження по справі № 2/752/1720/18
РІШЕННЯ

Іменем України

25.01.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хоменко О.Л.,

при секретарі Павлюху П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовом про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Свої вимоги мотивує тим, що 19.03.2016 року на проїзній частині другорядної дороги по пр.-ту Голосіївському біля будинку №110 в м.Київі відбувся наїзд автомобілем марки «Тойота РАВ-4», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 на малолітнього пішохода ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у малолітньому ОСОБА_3 було завдано тілесних ушкоджень, що відносяться до категорії тяжких, з приводу яких він тривалий час знаходився а стаціонарному та амбулаторному лікуванні.

Відповідно до постанови слідчого слідчого відділу Голосіївського УП ГУ НП України в м.Києві від 06.03.2017 року кримінальне провадження відносно відповідача закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Вона є опікуном малолітнього ОСОБА_3 відповідно до розпорядження Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації №764 від 24.12.2013 року.

На лікування та відновлення стану здоров`я ОСОБА_3 нею було витрачено 16775 грн. Просить стягнути зазначену суму коштів з відповідача, так як шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки.

Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 30000 грн, яка спричинена внаслідок моральних страждань та психологічного стресу ОСОБА_3, який є малолітньою особою та якому протягом тривалого часу проводились оперативні втручання, що спричиняло нестерпний біль, суттєвий дискомфорт, що триває по даний час.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Причина його неявки суду не відома.

Суд, заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 19.03.2016 року о 15-30 год на проїзній частині другорядної дороги по пр-та Голосіївського поблизу будинку №110 в м.Київі відбувся наїзд автомобілем марки «Тойота РАВ-4», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 на малолітнього пішохода ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В результаті даної пригоди малолітній ОСОБА_3 отримав наступні тілесні ушкодження: відкрита травма лівої гомілки: рвано-забійна рана середньої третини лівої гомілки до 10 см, яка сполучається з ділянками уламкових переломів кісток лівої гомілки у ділянці передньої третини; садна, синці лівої здухвинної ділянки.

Відповідно до постанови слідчого слідчого відділу Голосіївського УП ГУ НП України в м.Києві Лівшун А.Д. від 06.03.2017 року кримінальне провадження відносно відповідача закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Як вбачається з постанови, згідно висновку експерта №928/ат від 17.02.2017 року встановлено, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед ДТП, водій автомобіля «Тойота РАВ-4», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 повинен був керуватися вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Тойота РАВ-4», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 з моменту виникнення небезпеки не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_3 шляхом застосування екстреного гальмування.

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 в період з 19.03.2016 року по 21.03.2016 року перебував на лікуванні в дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит» з приводу відкритого перелому обох кісток лівої гомілки в С/З із зміщенням уламків. Забій таза, садни, гематома лівої здухвинної ділянки. 19.03.2016 року на травмпункті під загальною анестезією виконано ПХО рани с/З лівої гомілки, МОС АВФ уламків лівої б/бернової кітки.

В період з 22.03.2016 року по 25.03.2016 року ОСОБА_3 перебував на лікуванні в Київській міській клінічній лікарні №1.

В період з 06.10.2016 року по 08.10.2016 року ОСОБА_3 перебував на лікуванні в дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит», де йому було проведено демонтаж АФВ лівої гомілки.

Розпорядженням Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації №663 від 19.11.2013 року малолітньому ОСОБА_3 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Відповідно до розпорядження Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації №764 від 24.12.2013 року позивача призначено опікуном над малолітнім онуком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також над його житлом та майном, покладено на неї відповідальність за життя, здоров`я, фізичний та психічний розвиток підопічного, зобов'язано вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст.1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини,крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм Ц К України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були правомірними, між ним і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз'яснено, що відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ст.1187 ч.2 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача завдану її підопічному матеріальну шкоду, так як шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Завдана шкода складається з витрат, понесених позивачем на лікування та відновлення стану здоров`я малолітнього ОСОБА_3 При цьому суд враховує лише документально підтверджені витрати. Так, згідно наданих позивачем фіскальних чеків, квитанцій, видаткових накладних та актів про надані медичні послуги фактичний розмір шкоди складає 12210 грн 37 коп.

Зазначену суму суд стягує з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, так як моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини заподіювача шкоди, а судом встановлено, що вина відповідача у скоєні дорожньо-транспортної пригоди за участю малолітнього ОСОБА_3 відсутня.

За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн, так як позивач від його сплати звільнена.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст.1166, 1187 ЦК України, ст.ст.259,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, 1992 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2, матеріальну шкоду в розмірі 12210 (дванадцять тисяч двісті десять) грн 37 коп .

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, 1992 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: