Справа № 676/4640/17
Номер провадження 2/676/280/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року Камянець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої судді Швець О. Д.

з участю секретаря Ксьондз Р.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Камянець-Подільському цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Довжоцької сільської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення сільської ради та державного акту,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася з позовом до Довжоцької сільської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення сільської ради та державного акту. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29.11.1994 року Довжоцькою сільською радою було прийнято рішення № 3 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», згідно якого ОСОБА_5 було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,15 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою с. Довжок вул. Подільська, 6. В 1997 році на підставі акту погодження суміжних меж, який затверджений головою Довжоцької сільської ради, та інших документів по розробці документації було виготовлено державний акт на право приватної власності на землю на ім'я ОСОБА_5 Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 06.02.1998 року позивач придбала у ОСОБА_5 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,150 га. На підставі угоди купівлі-продажу та технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку був виготовлений на ім'я позивача ОСОБА_6 акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим № :01:004:0646. Зазначеною земельною ділянкою користується весь час. Під час підготовки документів на продаж стало відомо, що згідно відомостей з Публічної кадастрової карти України в межах розташування її земельної ділянки зазначена інша земельна ділянка з кадастровим № :01:004:0932 площею 0,1500 га. власником якої є ОСОБА_2 Підставою для складання документів на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_2 було рішення Довжоцької сільської ради № 3 яким надано ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення технічної документації та рішення Довжоцької сільської ради № 17 яким затверджена технічна документація. В зв'язку з зазначеними обставинами позивачу відмовлено в проведенні державної реєстрації земельної ділянки. Просить визнати недійсним рішення Довжоцької сільської ради від 17.06.2011 р № 17 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку» та державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0932, виданий на ім'я ОСОБА_2

В суді представник позивача позов підтримав, просить задовольнити.

В суді відповідач ОСОБА_2 та його представник позов не визнали, заперечили проти його задоволення, мотивуючи тим, що відповідач є належним власником спірної земельної ділянки.

Представник Довжоцької сільської ради в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно належним чином.

Представник 3 особи в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у вирішенні спору покладається на думку суду, оскільки права та обов'язки Дерджгеокадастру даним спором не зачіпаються.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та представників 3 осіб на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно частини 1 статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 6 лютого 1998 року ОСОБА_4 придбала земельну ділянку, вільну від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,150 га., що знаходиться в с. Довжок, Кам'янець-Подільського району.

15.07.2010 року ОСОБА_3 отримала ОСОБА_6 акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ № 183897, площею, 1500 га., підставою для видачі Державного акта на землю є договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Нормами частини другої статті 6, частини першої статті 22, частини першої статті 23 ЗК України (1991 року) передбачалося набуття громадянами права власності на земельні ділянки у разі їх купівлі-продажу, дарування та обміну та виникнення права власності після встановлення меж земельної ділянки в натурі і одержання державного акта про право власності на землю.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Аналогічними за змістом нормами статті 81 ЗК України (2004 р.) також передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, приватизації, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України (1991 р.) При переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_4 отримала у власність земельну ділянку площею 0,1500 га. у відповідності з вимогами чинного земельного законодавства і відповідачами не надано належних та допустимих доказів, що вказують на те, що факт виникнення права власності ОСОБА_3 не відбувся.

Рішенням № 3 від 21.05.2010 р. Довжоцької сільської ради «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку «наданий дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою.

На підставі зазначеного рішення сільської ради, виписки із земельно-облікових документів була проведена кадастрова зйомка земельної ділянки та виготовлено технічну документацію.

Рішенням Довжоцької сільської ради № 17 від 17 червня 2011 року затверджені матеріали технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки ОСОБА_2 в с. Довжок, Кам'янець-Подільського району, передано безоплатно у власність ОСОБА_2 земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1500 га.

Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯК № 977334 від 06.11.2012 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, на підставі рішення Довжоцької сільської ради № 17 від 17 червня 2011 року.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачені у статтях 186, 186-1 ЗК України.

Виходячи з правового аналізу ст. 125 ЗК України, право власності та право користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Як вбачається з листа № 9-22-0.171-735/119-17 від 06.12.2017 р. за підписом в.о. начальника міськрайонного управління Держгеокадстру у Кам'янець-Подільському районі та м.Кам'янці-Подільському технічна документація із землеустрою, на підставі якої виданий правовстановлюючий документ на земельну ділянку ОСОБА_2 в архіві відділу відсутня.

Таким чином помилка, допущена органами державної влади, не може бути підставою для оспорювання права власності позивача на спірну земельну ділянку.

Верховним Судом України у справах 6-92цс13, 6-93цс14 висловлено правову позицію, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт видано, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема, ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, на час прийняття рішення № 3 Довжоцької сільської ради та № 17 від 17 червня 2011 року Довжоцькій сільській раді було відомо про видане нею раніше рішення та державний акт на право приватної власності на землю, виданого Довжоцького сільською радою 09.06.1997 року на ім'я ОСОБА_5

Таким чином рішення Довжоцької сільської ради № 17 від 17 червня 2011 року суперечить, зокрема ч. 1 ст. 154 ЗК України, який вказує, що органи влади та місцевого самоврядування без рішень суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою.

Крім того відповідно до ч.5 ст.116 Земельного кодексу України Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Рішення про вилучення земельної ділянки у ОСОБА_4 Довжоцькою сільською радою не приймалось.

Крім цього, у статті 140 ЗК України зазначено вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку.

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260-265 ЦПК України, 116, 125, 140 Земельного кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Довжоцької сільської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення сільської ради та державного акту - задовольнити.

Визнати недійсним рішення Довжоцької сільської ради від 17.06.2011 р. № 17 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку» та державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0932, виданий на ім'я ОСОБА_2

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів з дня його проголошення. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Швець О.Д.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 лютого 2018 року