Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2018 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

при секретарі Мазур К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Барська міська рада Вінницької області, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, до ОСОБА_1, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Барська міська рада Вінницької області, Служба у справах дітей Барської районної державної адміністрації, Бюро по приватизації державного житлового фонду Барської міської ради, про вселення, встановлення порядку користування квартирою

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 свої вимоги до суду мотивував тим, що 15 лютого 2007 року, працюючи у Барському лінійному виробничому управлінні магістральних газопроводів Філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз»» ПАТ «Укртрансгаз», на підставі рішення виконавчого комітету Барської міської ради від 15.02.2007 року, він отримав ордер № 2042 на зайняття квартири АДРЕСА_1. До ордера були включені члени його сім'ї: дружина ОСОБА_7, дочка ОСОБА_8 та син ОСОБА_9. Відповідно до договору найму житла від 19 лютого 2007 року позивач є наймачем вказаної квартири. 20 травня 2008 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірвано. Дочка ОСОБА_3 є повнолітньою особою та свою сім'ю. Колишня дружина та дочка проживають окремо, мають інше житло, та не являються членами сім'ї позивача. Вони ніколи не проживали та не прожиають у спірній квартирі. Добровільно не бажають знятися з реєстраційного обліку. Їх реєстрація створює позивачу труднощі при сплаті житлово-комунальних послуг, отриманні субсидії, тощо. Тому, позивач ОСОБА_1 змушений звертатися до суду та просить визнати ОСОБА_10 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1

У зустрічному позові до суду ОСОБА_3 та ОСОБА_10 свої вимоги мотивувала тим, що згідно ордеру № 2042 від 15 листопада 2007 року, виданого виконавчим комітетом Барської міської ради, вони отримали квартиру АДРЕСА_1. В ордері були вказані: ОСОБА_1, дружина ОСОБА_7, дочка ОСОБА_8 та син ОСОБА_9. На час отримання ордеру на квартиру, тобто на 15 листопада 2007 року, в ОСОБА_1 вже була частина приватизованої квартири, а саме: в АДРЕСА_2. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 24 січня 1995 року АДРЕСА_2, на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_12 (батьку ОСОБА_1, який вже помер), ОСОБА_13 ( матері ОСОБА_1.) і ОСОБА_1. Тому ОСОБА_1, завдяки дружині та дітям зміг приватизувати другу квартиру, яка на даний момент є спірною. На даний час в квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, син ОСОБА_9, ОСОБА_10, дочка ОСОБА_3, дочка ОСОБА_3- ОСОБА_4, 15 травня 2017 року, ОСОБА_10 (ОСОБА_1.) і її малолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і дочка ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивачі з малолітніми дітьми не мають змоги проживати в АДРЕСА_1, тому, що ОСОБА_1 не дозволяє їм робити, не дає ключів від квартири. Тому, ОСОБА_3 та ОСОБА_10 просили суд вселити їх в квартиру АДРЕСА_1 та встановити порядок користування квартирою.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_15 позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні. Зустрічний позов не визнали повністю, заперечували проти його задоволення. Додатково пояснили, що ОСОБА_1 купив для ОСОБА_2 та ОСОБА_3 окреме житло будинок АДРЕСА_3, де вони проживають до цього часу. Спірну квартиру залишив сину ОСОБА_9 та собі.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_10, їх представник адвокат ОСОБА_16 первісний позов ОСОБА_1 не визнали, заперечували проти його задоволення. Свої позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали повністю та наполягала на їх задоволенні. Додатково пояснили, що ОСОБА_1 не має права на приватизацію квартири, оскільки вже скористався таким правом та має частину приватизованого житла в іншій квартирі.

Представник органу опіки та піклування - служби у справах дітей Барської районної державної адміністрації Вовчук І.А. у судовому засіданні пояснила, що при вирішенні спору покладається на думку суду.

Представник Бюро по приватизації державного житлового фонду Барської міської ради Мельник В.І. у судовому засіданні заперечив проти позову ОСОБА_1 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, оскільки ОСОБА_1 має у приватній власності частину іншої квартири.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Барської міської ради Цицюрський А.А. у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при вирішенні спору покладається на думку суду.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснив, що у 2007 року ОСОБА_1, працюючи у Барському ЛВУМГ Філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз»» ПАТ «Укртрансгаз» отримав ордер на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Ордер на квартиру видано на сім'ю ОСОБА_1, до складу якої входили він, як наймач, його дружина ОСОБА_7, діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 З моменту отримання квартири до цього часу в квартирі ніхто не проживав та не проживає. Проте, ОСОБА_1 з своїм сином навідуються до квартири, беруть участь у суботниках.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні пояснив, що у 2007 року ОСОБА_1, працюючи у Барському ЛВУМГ Філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз»» ПАТ «Укртрансгаз» отримав ордер на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Ордер видано на сім'ю ОСОБА_1, до складу якої входили він, як наймач, його дружина ОСОБА_7 та діти. З моменту отримання квартири до цього часу в квартирі ніхто не проживав та не проживає. Проте, ОСОБА_1 регулярно сплачує квартплату, бере участь в благоустрої прибудинкової території.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні пояснила, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 позивач отримав у найм квартиру у АДРЕСА_4, проте ніхто з членів сім'ї там не проживав. На даний час ОСОБА_1 проживає у с. Балки, а його колишня дружина ОСОБА_10 та ОСОБА_8 з сім'єю - у с. Іванівці, Барського району, в будинку, який вони придбали з ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі за спільні кошти.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні пояснила, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 отримав ордер на квартиру по АДРЕСА_1. Проте, з моменту отримання квартири по даний час там ніхто не проживав, ніяких ремонтних робіт не проводив, оскільки ОСОБА_1 нікого не допускав до квартири та різними шляхами чинив перешкоди до користування житлом. ОСОБА_10 та її малолітні діти ОСОБА_5, ОСОБА_14 та ОСОБА_3 з малолітньою дочкою ОСОБА_4 проживають по найму в будинку АДРЕСА_3, який на праві власності належить ОСОБА_23

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 повідомив, що в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не проживає та не допускає колишніх членів сім'ї, які змушені проживати по найму в будинку ОСОБА_23 в с. Іванівці Барського району.

Свідок ОСОБА_25 пояснив, що ОСОБА_1, отримавши по ордеру квартиру у м. Бар, жодного дня там не проживав, як і його колишня дружина ОСОБА_10 з дочкою ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_26 у судовому засіданні повідомила, що вона продала будинок АДРЕСА_3 близько 10 років назад сім'ї ОСОБА_1 для проживання. Хто платив гроші та на кого конкретно оформили договір купівлі-продажу в нотаріуса, вона не пам'ятає.

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідачів за первісним позовом, пояснення позивачів та відповідача за зустрічним позовом, їх представників, представника третьої особи без самостійних вимог Служби у справах дітей Барської районної державної адміністрації, представника Бюро по приватизації державного житлового фонду Барської міської ради, свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі, в позов ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не доведений та не обґрунтований і задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов з наступного.

Статтями 47,48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У судовому засіданні встановлено, 15 лютого 2007 року ОСОБА_1, працюючи у Барському лінійному виробничому управлінні магістральних газопроводів Філії «Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз»» ПАТ «Укртрансгаз», на підставі рішення виконавчого комітету Барської міської ради від 15.02.2007 року, отримав ордер № 2042 на вселення в квартиру АДРЕСА_1. До ордера були включені члени його сім'ї: дружина ОСОБА_7, дочка ОСОБА_8 та син ОСОБА_9.

Згідно ст. 58 ЖК України ордер на жиле приміщенні видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

19 лютого 2007 між наймодавцем Барським ЛВУМГ та наймачем ОСОБА_1 укладено договір найму житла, а саме квартири АДРЕСА_1, яку передано йому у користування безстроково (а.с.6).

Відповідно до ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Вказана квартира неприватизована, тому відноситься до державного житлового фонду.

Наймач та члени його сім'ї були належним чином зареєстровані у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою КП «Барблагоустрій» № 663 від 05.09.2017 року (а.с.12).

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно довідки Барського ЛВУМГ Філії УМГ «Черкаситрансгаз»» ПАТ «Укртрансгаз» № 569/13 від 30.05.2017 року ОСОБА_1 з 01.03.2007 по 31.03.2017 повністю сплачував квартплату за користування вказаною квартирою.

Згідно акта, складного та підписаного жителями будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_1 на протязі 2007-2017 років добровільно вносив кошти на облаштування та упорядкування прибудинкової території.

Рішенням 4 сесії Барської міської ради Вінницької області 8 скликання від 22 лютого 2017 року житловий будинок АДРЕСА_1 прийнято безоплатно у комунальну власність Барської міської об'єднаної територіальної громади, в особі Барської міської ради, на баланс комунального підприємства «Барське будинкоуправління».

Згідно Акта обстеження матеріально-побутових умов від 18.06.2017 складеного комісією за участю депутата Барської міської ради ОСОБА_27 та членів ОСОБА_28 та ОСОБА_29, члени сім'ї наймача ОСОБА_10 та ОСОБА_3 ніколи не проживали та не проживають у квартирі АДРЕСА_1

Відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців, Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Нормами ч. 3 ст. 71 ЖК України визначено вичерпний перелік випадків, за яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини у строк понад шість місяців.

В той же час даних про наявність поважних причин відсутності відповідачів за місцем реєстрації, матеріали справи не містять. З приводу створення перешкод ОСОБА_1 при вселенні та користуванні відповідачами квартирою останні до правоохоронних органів чи до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні чи вселення не зверталися. Доказів намагання вселитися до квартири та проживати в ній ОСОБА_10 та ОСОБА_3 суду не надали. Тому, перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач, або хтось інший, відповідачам не чинили. Вони добровільно визначили собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються понад 6 місяців без поважних причин та не виконують обов'язків по його утриманню, оплаті комунальних послуг, що обраховуються з урахуванням їх реєстрації, чим порушують права позивача.

Свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 у судовому засіданні повідомили, що ОСОБА_1 нікого не допускав до квартири та різними шляхами чинив перешкоди до користування житлом. Суд розцінює такі показання як припущення, оскільки свідки конкретно не повідомили яким саме чином та коли позивач чинив такі перешкоди, чи мали намір відповідачі вселитися у квартиру та скільки раз. Крім того, свідок ОСОБА_23 є рідною сестрою ОСОБА_2 а тому зацікавлена у вирішенні справи на користь сестри.

За наведених обставин, оскільки відповідач за місцем реєстрації відсутній без поважних причин більше строку, визначеного ст. 71 ЖК України, - позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Надані відповідачами довідки про споживання електроенергії, як доказ того, що ОСОБА_1 не користується світлом у спірній квартирі, а тому там не проживає, суд не можу взяти до уваги як доказ, оскільки відповідно до ст. 78 ЖК України тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов'язки за договором найму жилого приміщення. ОСОБА_1 сплачено за користування світлом 14,62 грн. за листопад 2007 - січень 2008 року, позивач регулярно сплачує квартплату та постійно бере участь в благоустрої прибудинкової території. Нерегулярне користування позивачем світлом в квартирі не може бути підставою для задоволення зустрічного позову, оскільки даний доказ не відноситься до предмету спору про вселення та встановлення порядку користування.

Позов ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, до ОСОБА_1 про вселення, встановлення порядку користування квартирою, задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом статей 58,64,65 Житлового кодексу УРСР у членів сім'ї наймача , включеного до ордера на заселення жилого приміщення, право користування останнім виникає у зв'язку із включенням до ордера, а не у зв'язку із вселенням у це приміщення. Тому, в разі не вселення в приміщення без поважних причин у строки, передбачені ст. 71 ЖК, ця особа визнається судом такою, що втратила, а не такою, що не набула права на користування наданим на сім'ю жилим приміщенням.

Відповідно до п.п.5 , 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. ( п.10) Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 Житлового кодексу України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності.

Як видно із матеріалів справи, пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3, свідків, вони з моменту отримання ордера у спірну квартиру не заселились, на даний час проживають в орендованому будинку по АДРЕСА_3 разом з дітьми та внуками, а відтак посилання на те, що їм перешкоджають вселитися до квартири є безпідставними.

Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі №6-60цс12.

ОСОБА_10 та ОСОБА_3 провели реєстрацію місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1, без згоди наймача ОСОБА_1

За змістом ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

З п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

У судовому засіданні доведено та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_10 та ОСОБА_3 у спірну квартиру не вселялися.

Зазначені в зустрічному позові обставини про те, що ОСОБА_1 має частину приватизованого жита а тому не має права на приватизацію спірної квартири, а також пояснення представника Бюро по приватизації державного житлового фонду Барської міської ради з цього приводу, суд не приймає до як доказ, оскільки вони не відносяться до предмету спору у даній цивільній справі, адже питання приватизації житла сторонами не ставилися.

У п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 Житлового кодексу України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, а саме позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Сторони не зверталися до суду із заявою про застосування позовної давності.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 640.00 грн., оскільки вони підтвердженні квитанцією № 6.

Вимога ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення судових витрат задоволенню не підлягає, оскільки стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин суд, керуючись ст.ст.12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, ст.ст. 58,61,64, 68, 71,72 ЖК України, -

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_10 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640,00 грн. понесених судових витрат.

В позові ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_6, до ОСОБА_1, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Барська міська рада Вінницької області, Служба у справах дітей Барської районної державної адміністрації, Бюро по приватизації державного житлового фонду Барської міської ради, про вселення, встановлення порядку користування квартирою - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Барський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Суддя: