ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/1048/18Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/817/345/18 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 594/1048/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2018 року ухвалене суддею Губіш О.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 15 липня 2005 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 26 травня 2015 року. У шлюбі у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Зазначила, що відповідач добровільно на протязі більше 3 років у вихованні дитини участі не приймає, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча він є працездатним та працює у Польщі, де його заробіток сягає до 30 тисяч гривень щомісячно. Самостійно забезпечувати потреби сина не в змозі, тому просила суд стягнути з нього аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно і до досягнення ним повноліття, крім того просила стягнути у свою користь понесені нею судові витрати на правничу допомогу у сумі 1000 грн.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2018 року ухвалено:

позов задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 аліменти на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої в АДРЕСА_2, жительки АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 ( дві тисячі п'ятсот) грн. щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 10 вересня 2018 року і до досягнення ним повноліття

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000 (одну тисячу) грн. понесених нею судових витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити вищевказане рішення суду, в частині визначення розміру аліментів у сумі 2500 грн., зменшивши розмір стягнення з 2500 грн. до 1100 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просить стягувати з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн., щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 10 вересня 2018 року і до досягнення повноліття.

В обгрунтування вимог посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, невірне застосування судом норм матеріального права і порушення судом норм процесуального права.

Вказує, що визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували його можливість сплачувати аліменти у такому розмірі. Окрім того, у нього незадовільний стан здоров'я, його дружина перебуває на 24 неділі вагітності та на його утриманні є мама пенсіонер.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути заяву за відсутності учасників справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідач, як батько, зобов'язаний утримувати дитину та визначив розмір аліментів 2 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В ст. 182 СК України закріплено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом установлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що ствержується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданого 09 листопада 2005 року Скала - Подільською селищною радою Борщівського району Тернопільської області.

Як вбачається з рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 26.05.2015 року, справа №594/476/15-ц. сторони шлюб розірвали.

На даний час позивач разом із сином проживають без реєстрації в АДРЕСА_1. На даний час позивач не працює, син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, що стверджено актом обстеження житлово - побутових умов проживання позивача 04.09.2018 року №90, складеного комісією Скала - Подільської селищної ради.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4, виданого Скала - Подільською селищною радою Борщівського району Тернопільської області 05.07.2018 року. Згідно довідки виданої поліклінічним відділенням Борщівської ЦРКЛ від 21.09.2018 року, дружина відповідача ОСОБА_4 перебуває на обліку в Борщівській жіночій консультації в зв'язку з вагітністю.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач на даний час не працює, має мінливий, нерегулярний дохід, проте є працездатним і може сплачувати аліменти на утримання сина.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню, суд першої інстанції виходив з вимог, закріплених ст.182 СК України.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 року, згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції були враховані потреби дитини, матеріальний стан та можливості платника аліментів, який офіційно не працює, має тимчасові заробітки, дійсну участь батька в утриманні дитини , у зв'язку з чим суд прийшов до правильного висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання сина в розмірі 2500 грн.

Доводи відповідача про те, що він не має змоги сплачувати аліменти у визначеній судом сумі, оскільки хворіє та не працює, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дані обставини відповідачем не доведені .

Так, відповідач є працездатною особою, доказів на підтвердження того, що він не має змоги отримувати доходи, до суду надано не було. Судом встановлено, що відповідач аліментних зобов'язань перед іншими особами не має.

Надана відповідачем довідка №172 від 17.09.2018 року видана Скала - Подільським територіальним медичним об'єднанням Скала - Подільської селищної ради, про стан здоров'я свідчить тільки про те, що відповідач хворів протягом року декілька разів, однак не є доказом того, що він не може працювати за станом здоров'я.

В наявних в матеріалах справи відсутні докази які свідчать про те, що мати відповідача знаходиться на його утриманні та не отримує доходів.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права і не може бути скасованим з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках передбачених цим Кодексом.

Отже, за змістом зміст ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору в апеляційній інстанції на підставі ч.1 статті 8 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати мають бути компенсовані за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2018 року залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 1057 грн. 20 коп. компенсувати за рахунок держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 2 січня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи