Постанова

Іменем України

21 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 761/25925/15-ц

провадження № 61-18780св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Енергобанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2016 року у складі судді Рибака М. А. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2017 року у складі колегія суддів: Оніщук М. І., Українець Л. Д., Шебуєва В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 16 липня 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_4 було укладено договір № 00-000858-10 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA (далі - договір), відповідно до якого розмір кредитного ліміту становить 150 000,00 грн. На виконання умов договору ПАТ «Енергобанк» надало ОСОБА_4 кредитні кошти, проте відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань щодо вчасного повернення суми кредиту та плати відсотків за користування ним, що призвело до виникнення заборгованості.

Після уточнення позовних вимог ПАТ «Енергобанк» просило стягнути кредитну заборгованість, яка виникла станом на 19 серпня 2015 року, у сумі 211 444,51 грн за договором № 00-000858-10, з яких: заборгованість за кредитом 155 690,98 грн, заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості - 22 295, 24 грн, заборгованість за штрафами за несанкціонований овердрафт - 2 366,74 грн, заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості - 1 050,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 3 0041,54 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2017 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за договором № 00-000858-10 від 16 липня 2014 року в розмірі 211 444,51 грн, з яких 155 690,98 грн простроченої заборгованості за кредитом; 22 295,24 грн заборгованості за штрафами за виникнення заборгованості; 2 366,74 грн заборгованості за штрафом за несанкціонований овердрафт; 1 050,00 грн заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості; 3 0041,54 грн заборгованості за нарахованими процентами.

Стягнуто з ОСОБА_4 у дохід держави судовий збір в розмірі 3 171,67 грн.

Судові рішення мотивовані тим, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору та вимог законодавства утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника на користь ПАТ «Енергобанк».

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач був позбавлений права на доведення часткової сплати суми боргу, позивач неправильно нарахував суму заборгованості. Зокрема, з нього стягнуто заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості - 22 295, 24 грн, заборгованість за штрафами за несанкціонований овердрафт - 2 366,74 грн, заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості - 1 050,00 грн, хоча договором від 16 липня 2014 року передбачено лише штраф за виникнення простроченої заборгованості у розмірі 0,2 %, що становить 3 635, 47 грн. Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів для підтвердження підстав нарахування несанкціонованого овердрафту.

У запереченні на касаційну скаргу ПАТ «Енергобанк» зазначало, що відповідач у своїй скарзі безпідставно посилається на недоведеність наявної в нього заборгованості. До позовної заяви на підтвердження своїх вимог банк надав розрахунок заборгованості з відображенням усіх її складових, періодів виникнення та кількості днів нарахування, ставки та інше, а також виписки за особовим рахунком відповідача. Позовні вимоги ПАТ «Енергобанк» є обґрунтованими і доведеними.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У липні 2018 року на адресу Верховного Суду надійшла заява ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про залучення їх до участі у справі правонаступника. Заява мотивована тим, що 18 травня 2018 року ПАТ «Енергобанк» і ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» уклали договір № 21 про відступлення прав вимог, зокрема за кредитним договором від 16 липня 2014 року № 00-000858-10, укладеним між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_4

Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2018 року викладені в заяві ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» доводи, що у зв'язку з відступленням ПАТ «Енергобанк» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прав вимоги за укладеним з ОСОБА_4 кредитним договором відбулася заміна боржника у зобов'язанні, визнані обґрунтованими та підтвердженими належними і допустимими доказами.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суди встановили, що 16 липня 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_4 укладено договір. На виконання умов вказаного договору ПАТ «Енергобанк» відкрило ОСОБА_4 картковий рахунок з відновлюваною кредитною лінією з лімітом використання 150 000,00 грн на строк 365 днів з моменту підписання договору (а. с. 38-45).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктами 3 і 4 частини першої статті 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до наданого ПАТ «Енергобанк» розрахунку кредитної заборгованості, яка виникла у зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором, заборгованість на 19 серпня 2015 року становила 211 444,51 грн, з яких 155 690,98 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 22 295,24 грн - заборгованість за штрафами за виникнення заборгованості; 2 366,74 грн - заборгованість за штрафом за несанкціонований овердрафт; 1 050,00 грн - заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості; 3 0041,54 грн - заборгованість за нарахованими процентами (а. с. 118-127).

Задовольняючи позов, суди на підставі поданих сторонами доказів, що належним чином оцінені, дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_4 належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості з відповідача є обґрунтованими.

Разом з цим, вивчивши матеріали справи, Верховний Суд встановив, що висновки судів про стягнення заборгованості з урахуванням характеру її складових, зокрема щодо одночасного стягнення двох різновидів штрафу за одне і те саме порушення умов договору, не відповідають вимогам закону з огляду на таке.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у разі стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Такий же правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Згідно з пунктом 6.2 договору у випадку несвоєчасного погашення мінімального платежу чи виникнення овердрафту держатель зобов'язаний додатково сплатити на користь банку штраф у розмірі, передбаченому тарифами.

Пунктами 1.12 та 1.13 тарифів за відкриття та обслуговування пакету «Кредитна картка Visa» передбачено два види штрафів: за виникнення простроченої заборгованості (150 грн + 0,2 % в день від суми простроченої заборгованості); штраф за користування перелімітом (несанкціонованим овердрафтом) - 0, 2 % в день від суми переліміту (а. с. 43).

Проте, суди на зазначені норми матеріального права та обставини справи уваги не звернули і помилково стягнули з відповідача одночасно 22 295,24 грн заборгованості за штрафами за виникнення заборгованості та 1 050,00 грн заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості, що є фактично подвійним стягненням за одне і те саме порушення умов договору.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому підлягають скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості у розмірі 1 050,00 грн.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2016 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2017 року, у частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Енергобанк» 1 050,00 грн заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості скасувати.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Енергобанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Довіра та Гарантія, до ОСОБА_4 про стягнення з нього 1 050,00 грн заборгованості за штрафами за виникнення простроченої заборгованості відмовити.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик