ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 654/3365/16-ц

провадження № 61-30555св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», подану його представником Троцаном ЄгоромЮрійовичем, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Майданіка В. В., Кутурланової О. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») звернулося з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначило, що 13 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 147/а, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 38 500 доларів США з кінцевим строком повернення до 1 січня 2014 року і сплатою 13% річних за користування кредитом. Поручителем за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_4 є ОСОБА_5 відповідно до договору поруки № 147/a/s-2 від 27 травня 2010 року.

Позивач вказує, що ОСОБА_4 не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 13 травня 2015 року його заборгованість за кредитом і процентами становить 16 373,35 доларів США, що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США складає 337 906,65 гривень, та за пенею - 76 171,36 гривень.

Оскільки позичальник і поручитель у добровільному порядку заборгованість не погашають, ПАТ «Кредобанк» просило стягнути з них солідарно заборгованість у загальному розмірі 414 078 гривень.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 лютого 2017 року, ухваленим у складі судді Францішка Ю. В., у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк пропустив строк звернення до суду з вимогами до позичальника і поручителя, оскільки право вимагати дострокового повернення кредиту у повному обсязі виникло у позивача з 1 листопада 2011 року, а позов про стягнення боргу пред'явлено у жовтні 2016 року.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 лютого 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог, пред'явлених до ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за період з 28 жовтня 2013 року по 1 грудня 2013 року скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про задоволення позову. Стягнено з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором за період з 28 жовтня 2013 року по 1 грудня 2013 року у розмірі 1 060,16 доларів США. У іншій частині рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 лютого 2017 року залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно з укладеним між банком і позичальником додатковим договором кредит підлягав погашенню періодичними щомісячними платежами у розмірі 939 доларів США у строк до 1 грудня 2013 року, тому, пред'являючи позов 28 жовтня 2016 року, банк не пропустив строк звернення до суду з вимогам про стягнення з позичальника щомісячного платежу за листопад 2013 року і частково за вересень 2013 року. З висновками суду першої інстанції про припинення поруки ОСОБА_5 і сплив позовної давності щодо вимог про стягнення щомісячних періодичних платежів за період до 28 жовтня 2013 року суд апеляційної інстанції погодився.

У липні 2017 року ПАТ «Кредобанк», діючи через свого представника Троцана Є. Ю., звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить рішення апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року змінити і стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитом та процентами, яка станом на 13 травня 2015 року становить 16 373,35 доларів США, та пеню у розмірі 76 171,36 гривень.

У частині вирішення позовних вимог, пред'явлених до поручителя ОСОБА_5, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду в частині вирішення вимог, пред'явлених до ОСОБА_4, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник посилається на те, що за умовами кредитного договору строк повернення кредиту у повному обсязі встановлювався до 1 січня 2014 року, проте позичальник ОСОБА_4 тричі звертався до банку з заявами про погодження реструктуризаційних умов погашення заборгованості, що свідчить по визнання ним свого боргу.

Вказує, що додатковим договором від 16 травня 2012 року кінцевий строк повернення кредиту встановлений до 1 грудня 2013 року, тому правових підстав пред'являти вимоги щодо погашення боргу до настання цієї дати, на думку заявника, у банку не було.

Вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення статті 253 ЦК України і не звернув уваги на те, що перебіг строку позовної давності для пред'явлення вимог до позичальника про погашення заборгованості у повному обсязі розпочався з 1 грудня 2013 року і сплив 1 грудня 2016 року, що свідчить про своєчасне пред'явлення цього позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Апеляційним судом встановлено, що 13 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», і ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 147/а, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 38 500 доларів США з кінцевим строком погашення до 1 січня 2014 року і сплатою 13% річних за користування кредитом.

Заборгованість підлягала погашенню шляхом сплати 84-х щомісячних платежів, розмір яких визначався у графіку погашення заборгованості.

Згідно з додатковим договором № 1 від 30 травня 2008 року, ПАТ «Кредобанк» і ОСОБА_4 погодили внесення змін до кредитного договору, відповідно до яких збільшено процентну ставку за користування кредитом до 14% річних.

Відповідно до додаткового договору № 2 від 27 травня 2010 року ПАТ «Кредобанк» і ОСОБА_4 погодили внесення змін до кредитного договору, зокрема, в частині порядку погашення кредитної заборгованості. Сторонами погоджено, що погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється у наступній черговості: прострочені платежі за процентами і комісія за користування кредитом; строкові платежі за процентами і комісія за користування кредитом, термін сплати яких настав на момент надходження коштів; прострочені платежі за кредитом (основний борг); строкові платежі за процентами за користування кредитом за поточний місяць, термін сплати яких на момент надходження коштів не настав; строкові платежі за кредитом (основний борг) за поточний місяць; пеня, штрафи та інші види неустойки; строкові платежі за кредитом (основний борг) на наступний місяць/місяці.

Додатковим договором № 3 від 27 травня 2010 року кредитний договір № 147/а від13 лютого 2007 року викладено у новій редакції.

Відповідно до нової редакції кредитного договору, сторонами погоджено, що банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 38 500 доларів США із сплатою 14% річних за користування кредитом на строк до 1 січня 2014 року. Кредит надається для здійснення повної/часткової сплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки Форд транзит, 2006 року випуску.

ОСОБА_4 зобов'язується своєчасно повернути отримані кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитними коштами та належним чином виконувати інші умови цього договору. Повернення суми кредиту здійснюється не пізніше останнього робочого дня поточного місяця (пункту 4.1 кредитного договору у редакції відповідно до додаткового договору № 3 від 27 травня 2010 року).

Згідно з додатком № 1 до додаткового договору № 3 кредит підлягав поверненню шляхом сплати 84-х щомісячних платежів різних розмірів протягом періоду з 28 лютого 2007 року по 1 січня 2014 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором 27 травня 2010 року між ПАТ «Кредобанк», ОСОБА_4 і ОСОБА_5 укладено договір поруки №147/а/s-2, згідно з яким поручитель зобов'язалася солідарно з боржником відповідати перед кредитором за виконання ним зобов'язань у повному обсязі.

16 травня 2012 року між ПАТ «Кредобанк» і ОСОБА_4 укладено додатковий договір № 4, відповідно до умов якого сторони погодили, що кредит підлягає погашенню у повному обсязі у період з 1 червня 2012 року по 1 грудня 2013 року шляхом сплати 18 щомісячних періодичних платежів (траншів) у розмірі 939 доларів США кожен.

Кошти підлягали внесенню готівкою в касу банку або перерахуванню з поточного рахунку позичальника не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено договором та/або додатками до нього. В останній місяць кредитування платіж дорівнює залишку кредитної заборгованості. За внесення вказаних змін позичальник сплачує банку комісію в розмірі 0,4% від суми залишку заборгованості за внесення змін в умови кредитування (пункт 1 додаткового договору).

ОСОБА_4 порушив зобов'язання щодо погашення кредитної заборгованості у розмірах та у порядку, погоджених у додатковому договорі № 4 від 16 травня 2012 року.

З розрахунку заборгованості суд апеляційної інстанції встановив, що заборгованість ОСОБА_4 станом на 13 травня 2015 року становить 16 373,35 доларів США і складається із: заборгованості за кредитом - 15 078,16 доларів США та заборгованості за простроченими процентами - 1 295,19 доларів США.

Також судом встановлено, що даний позов пред'явлено ПАТ «Кредобанк» 28 жовтня 2016 року.

У лютому 2017 року, заперечуючи проти позову, представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 у поданих до суду першої інстанції запереченнях заявив про застосування наслідків спливу позовної давності.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то, незалежно від визначення у договорі строку кредитування, право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК Українипочинається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Встановивши, що додатковим договором № 4 від 16 травня 2012 року ОСОБА_4 встановлено окремі щомісячні зобов'язання по сплаті 939 доларів США у строк не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, які деталізують його обов'язок щодо повернення боргу, суд апеляційної інстанції правильно застосував до спірних правовідносин статтю 261 ЦК України і обґрунтовано обчислював перебіг позовної давності окремо щодо кожного чергового платежу, розпочинаючи з моменту порушення терміну його внесення.

Оскільки ПАТ «Кредобанк» пред'явило цей позов 28 жовтня 2016 року, апеляційний суд дійшов правильних висновків про сплив позовної давності щодо чергових щомісячних платежів, які згідно з графіком погашення заборгованості підлягали сплаті до 28 жовтня 2013 року, та обґрунтовано стягнув з позичальника ОСОБА_4 на користь банку частину платежів, яка підлягала сплаті у період з 28 жовтня 2013 року по 1 грудня 2013 року у розмірі 1 060,16 доларів США.

Касаційний суд відхиляє доводи заявника про те, що додатковим договором № 4 від 16 травня 2012 року встановлено кінцевий строк повернення кредиту до 1 грудня 2013 року, тому, на думку позивача, позовна давність щодо вимог про стягнення усієї суми заборгованості розпочинає перебіг від цієї дати.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

За таких умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зіспливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Оскільки у додатковому договорі № 4 від 16 травня 2012 року встановлювався обов'язок ОСОБА_4 не пізніше останнього робочого дня поточного місяця сплачувати банку черговий платіж у розмірі 939 доларів США, відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення цього платежу розпочинається після невиконання даного обов'язку, тобто на наступний день після закінчення визначеного договором строку його сплати.

Порушень апеляційним судом цивільного процесуального законодавства, які унеможливили з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, касаційним судом не встановлено, тому доводи скарги у цій частині безпідставні.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», подану його представником Троцаном Єгором Юрійовичем, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов В. А. Стрільчук