Справа № 127/2-1955/11
Провадження № 22-ц/772/1644/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 рокуСправа № 127/2-1955/11м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

секретар : Торбасюк О.І.,

за участі : скаржника ОСОБА_3,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні у залі №2 у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, цивільну справу № 127/2-1955/11 за скаргою ОСОБА_3 на дії начальника Замостянського відділу ДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Совика Р.С., за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2016 року, постановлену під головуванням судді Вохмінової О.С., дата складання повного тексту ухвали невідома,

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області зі скаргою на бездіяльність начальника відділу виконавчої служби Совика Р.С.

Зазначена скарга мотивована, зокрема, тим, що 18.05.2016 року ним, у відповідності до ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» була направлена скарга начальнику Замостянського відділу ДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Совику Р.С. на бездіяльність державного виконавця Замостянського відділу ДВС м. Вінниця Белзу О.І..

Скаржник просив зазначену посадову особу розглянути його скаргу у десятиденний строк з дня її надходження та зобов'язати державного виконавця повернути виконавчі документи стягувачу у відповідності до п.1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження».

Ще скаржник вказує, що у своєму повідомленні від 31.05.2016 року, начальник відділу виконавчої служби Совик Р.С. безпідставно посилається на Постанову Кабінету Міністрів України від 17.10.1997 року за №1153 «Про затвердження Примірної інструкції з діловодства у міністерствах і інших центральних органах виконавчої влади Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органів виконавчої влади», та зазначаючи, що реєстр вихідної кореспонденції зберігається лише 1 рік, тому надати повідомлення про вручення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 27.06.2013 року є неможливим так, як він знищений, оскільки дана Постанова втратила чинність 12.12.2011 року.

За таких обставин скаржник вважав, що начальником відділу ДВС Совиком Р.С. не було вчинено жодних розпорядчих дій по виконанню рішення Замостянського районного суду м. Вінниця від 27.10.2011 року і просив суд визнати бездіяльність начальника Замостянського ВДВС міста Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Совика Р.С. неправомірною; зобовязати начальника Замостянського ВДВС міста Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Совика Р.С. вжити заходів щодо виконавчого документа (виконавчий лист №2-1955-2011 виданого 25.01.2012 року) та повернути стягувачу; зобов'язати начальника Замостянського ВДВС міста Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Совика Р.С. вжити передбачених законодавством заходів для виконання рішення Замостянського районного суду міста Вінниці від 27 жовтня 2011 року; вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.07.2016 року скаргу ОСОБА_3 було повернуто заявнику через те, що на думку суду, скаржник пропустив десятиденний строк, оскарження бездіяльності начальника Замостянського ВДВС міста Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Совика Р.С., визначений ст. 385 ЦПК України, у редакції, діючій на час постановлення оскаржуваної ухвали так, як відповідь на свою скаргу ОСОБА_3 отримав 31.05.2016 року, а зі скаргою на бездіяльність звернувся у суд лише у липні 2016 року.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_3 оскаржив її в апеляційному порядку, як незаконну, необгрунтовану, постановлену з неправильно встановленими обставинами, які мають значення для справи, внаслідок неправильної її оцінки. Зокрема, в апеляційній скарзі заявник спростовує твердження суду, що він отримав лист-повідомлення від начальника Замостянського ВДВС міста Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Совика Р.С. за №9696/09-37/15 саме 31.05.2016 року та зазначає, що дану кореспонденцію він отримав лише 06.07.2016 року, чого судом не враховано.

Просить суд скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2016 року і постановити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Відповідно до частин першої - п'ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що 18.05.2016 року ОСОБА_3 звернувся із скаргою до начальника відділу ДВС Совика Р.С. щодо бездіяльності державного виконавця Белзи О.І. і лист-відповідь від начальника відділу ДВС Совика Р.С. на свою скаргу він отримав 31.05.2016 року.

У Вінницький міський суд Вінницької області ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на бездіяльність начальника Замостянського ВДВС міста Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Совика Р.С. лише у липні 2016 року.

За вказаних обставин суд, у своїй ухвалі від 22.07.2016 року, пославшись на ст. 385 ЦПК України, зазначив, що скаргу подано з пропуском строку для подання скарги на захист своїх порушених прав, як визначено ст. 383 ЦПК України у редакції 2004 року.

Далі суд керувався нормою ст. 16 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07.02.2014 року і, оскільки, клопотання про поновлення строку на оскарження бездіяльності державного виконавця, регламентованого ст. 385 ЦПК України, у редакції, діючій на час постановлення ухвали суду, відсутнє, вважав за необхідне, скаргу ОСОБА_3 на дії начальника Замостянського ДВС м. Вінниці Головного Територіального управління юстиції у Вінницькій області Совика Р.С. , подану у Вінницький міський суд , повернути заявникові.

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів вважає такий висновок суду передчасним, оскільки суд першої інстанції питання щодо процесуального строку, визначеного ст. 385 ЦПК України 2004 року, фактично не досліджував, а лише помилково зазначив, що лист від начальника відділу ДВС Совика Р.С. на свою скаргу, ОСОБА_3 отримав 31.05.2016 року.

Таке твердження суду є помилковим через те, що у матеріалах справи взагалі відсутні докази отримання заявником відповіді на його скаргу до начальника відділу ДВС Совика Р.С. щодо бездіяльності державного виконавця Белзи О.І.; дата « 31.05.2016 року», на яку суд посилається в оскаржуваній ухвалі, як на дату отримання ОСОБА_3 відповіді від начальника відділу ДВС Совика Р.С. на свою скаргу, насправді не є нею. На а/с 20 міститься повторна відповідь начальника відділу Совика Р.С. ОСОБА_3 за №9696/09-37/15 датована 31.05.2016 року; коли ця відповідь була отримана заявником, невідомо, оскільки лише у апеляційній ОСОБА_3 зазначив, що він її отримав аж 06.07.2016 року, а не 31.05.2016 року ( а/с 8).

За ст. 311 ЦПК України редакції 2004 року та відповідно до норми ст. 379 ЦПК України, у редакції, яка діє на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково: скасувати оскаржувану ухвалу суду та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2016 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний тексту постанови складений 03.09.2018 року.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: В.С. Марчук