Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2018 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М. ,

при секретарі судового засідання Горбані О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2016 р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом , в якому просить стягнути з відповідача - Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету в рахунок відшкодування шкоди, завданої державним виконавцем Відділу ДВС Подільського РУЮ у м.Києві Полінським Б.А., суму в розмірі 41 097,07 грн., на відшкодування моральної шкоди - компенсацію в розмірі 29 000,0 грн.

Позов мотивований тим, що заочним рішенням Київського районного суду м.Полтави від 18.01.2016 р. був в повному обсязі задоволений його позов до ТОВ «Голден Деррік» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації втраченої частини заробітної плати в зв'язку з порушенням термінів її виплати та відшкодування моральної шкоди зі стягненням на його користь суми в розмірі 41 097,07 грн. На підставі виконавчого листа, виданого за даним рішенням, державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ м.Києві Мойсеєнка В.В. відкрито виконавче провадження ВП № 50367259 постановою від 10.03.2016 р, відповідно до якої боржник мав виконати дане рішення в добровільному порядку протягом 7 днів. В ході ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, за адресою в мережі Інтернет, з'ясовано, що державним виконавцем Полінським Б.А. не було проведено виконавчих дій. 10.07.2016 р. з Реєстру позивачу стало відомо про винесення державним виконавцем Полінським Б.А. 30.06.2016 р. постанови про повернення виконавчого документу стягувачу. Протиправність бездіяльності державного виконавця встановлена ухвалою Київського районного суду м.Києва від 04.08.2016 р., якою скаргу позивача на бездіяльність державного виконавця було задоволено. Вважає, що протиправною бездіяльністю державного виконавця, яка полягає у невиконанні судового рішення на суму 41 097,07 грн., позивачу заподіяна матеріальна шкода в цьому розмірі. Крім того стверджує, що в результаті неправомірної бездіяльності державного виконавця, пов'язаної з невиконанням рішення суду, позивачу заподіяно моральну шкоду, яку позивачу оцінює в розмірі 29 000,0 грн. Просить стягнути дані суми з співвідповідача - ДКС України - як державного органу, на який покладено завдання здійснювати безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішень суду.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 26.09.2016 р. (суддя Неганова Н.В.).

На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 11.07.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М.

Ухвалою від 18.10.2017 р. за клопотанням представника позивача було виключено з числа відповідачів - Головне управління ДКС України в м.Києві, яким відповідно до норм ЦПК України (2004 р.) подавались письмові заперечення, в яких представник просив відмовити в позовних вимогах, посилаючись на їх безпідставність на необґрунтованість.

Представник відповідача - Подільського РВ ДВС у м.Києві - Полінський Б.А. подав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що виконавчий документ - виконавчий лист, виданий Київським районним судом м.Полтави, про стягнення з ТОВ «Голден Деррік» на користь ОСОБА_2 підлягав поверненню відповідно до норм чинного законодавства, оскільки в ході проведення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженню № 45469546 було встановлено, що в наданий для самостійного виконання строк рішення суду боржником не виконано, вжитими заходами державним виконавцем виявлено транспортний засіб, що належить боржнику на праві власності, який постановою від 21.05.2014 р. в межах виконавчого провадження ВП 34671259 було оголошено у розшук та на протязі року транспортний засіб не розшукано. Державним виконавцем вжито заходів примусового виконання рішення суду, визначених ст.32 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: в порядку ст.52 Закону винесено постанову про арешт коштів боржника; в порядку ст.57 Закону винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно відповідей банківських установи - грошові кошти на рахунках боржника відсутні; за адресою реєстрації боржника майно та керівний орган боржника не виявлено, про що складений відповідний акт; згідно довідок з реєструючи органів - майно, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено. За таких умов, виконавчий документ підлягав поверненню стягувану з правом повторного звернення до виконання у визначений Законом строк. 16.08.2016 р. до райВДВС надійшла ухвала Київського районного суду м.Полтави від 04.08.2016 р., якою було визнана неправомірною бездіяльність державного виконавця та скасовану постанову від 30.06.2016 р. про повернення виконавчого документу. 31.08.2016 р. представник стягувача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та отримав копію постанови про повернення виконавчого документу разом з оригіналом виконавчого документу з роз'ясненням права на повторне пред'явлення його до виконання. 01.09.2016 р. представником стягувача було повторно пред'явлено виконавчий лист до виконання та постановою від 06.09.2016 р. відкрито виконавче провадження. Тим самим, вважає, що позивач хоче неправомірно отримати від Держави 77 597,07 грн.

Відповідачем - ДКС України заперечення (відзив) на позовну заяву не подавався.

Позивачем відповідь на відзив (заперечення) відповідача не подавалась.

Позивач та його представники в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, через канцелярію суду представниками позивача - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подана заява про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідачі, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.).

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Полтави від 18.01.2016 р. (справа № 552/6539/15-ц) з ТОВ «Голден Деррік» на користь ОСОБА_2 стягнуто нарахована, але невиплачена заробітної плати, компенсація втраченої частини заробітної плати в зв'язку з порушенням термінів її виплати та відшкодування моральної шкоди, всього в розмірі 41 097,07 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві Мойсеєнко В.В. від 10.03.2016 р. було відкрито виконавче провадження № 50367259 з примусового виконання виконавчого листа № 552/6539/15-ц, виданого Київським районним судом м.Полтави 11.02.2016 р. на підстави зазначеного вище рішення суду про стягнення з ТОВ «Голден Деррік» на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 41 097,07 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві Полінського Б.А. від 17.03.2016 р. дане виконавче провадження приєднано до зведеного виконавчого провадження - № 45469546.

Постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві Полінського від 30.06.2016 р. вищевказаний виконавчий лист на підставі ст.47 ч.1 п.7 Закону України «Про виконавче провадження» був повернути стягувану з роз'ясненням того, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений до виконання.

Дані обставини підтверджені матеріалами виконавчого провадження та не оспорюють ся сторонами.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 04.08.2016 р. (справа № 552/6359/15-ц) задоволена скарга ОСОБА_2 на бездіяльність та рішення державного виконавця під час виконання судового рішення, а саме: визнана неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві Полінського Б.А. та скасована вищевказана постанова державного виконавця від 30.06.2016 р. про повернення виконавчого документа.

На думку позивача, в результаті неправомірною бездіяльності державного виконавця Подільського РВ ДВС у м.Києві при примусовому виконанні виконавчого листа № 552/6539/15-ц, виданого Київським районним судом м.Полтави 11.02.2016 р., йому заподіяна шкода.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У пункті 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 № 6 судам дано роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст.56 Конституції України, ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч.2 ст.87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст.ст.1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

До суб'єктів відповідальності за цими нормами належать створені відповідно до Конституції України і актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим органи державної влади і управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказаних державних органів.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

В силу положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України убачається, що шкода є другою неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об'єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Грошовий вираз майнової шкоди називають ще збитками. Відповідно до ст. 22 ЦК, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Позивач пов'язує заподіяння йому матеріальної шкоди в розмірі суми стягнення, яке не виконане за судовим рішенням державним виконавцем, та моральної шкоди - невиконанням державним виконавцем судового рішення, постановленого на його користь.

Між тим, як вбачається з наданих державним виконавцем матеріалів виконавчого провадження, за виконавчим документом - виконавчим листом № 552/6539/15-ц, виданим Київським районним судом м.Полтави 11.02.2016 р. на стягнення з ТОВ «Голден Деррік» на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 41 097,07 грн., постановою державного виконавця Подільського РВ ДВС міста Київ ОСОБА_8 від 06.09.2016 р. знову відкрито виконавче провадження № 52092725 (арк.спр.86)

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що наведені позивачем обставини порушеного права не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки позивачем не доведено спричинення шкоди діями державного виконавця, виходячи з положень ст. 22 ЦК України, не надано доказів того, що бездіяльність державного виконавця, яка встановлена ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 04.08.2016 р. при розгляді скарги ОСОБА_2, стала єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати стягнуту судовим рішення від 18.01.2016 р. суму, позивачем не доведено причинного зв'язку між протиправним поверненням державним виконавцем за постановою від 30.06.2016 р. виконавчого документа та збитками, що є важливим елементом складу цивільного правопорушення про стягнення таких збитків. А відтак, відсутні правові підстави для задоволення вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, в зв'язку з чим в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи заявлені вимоги в частині стягнення грошової суми у рахунок відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на неотримання своєчасно коштів та завдання значної шкоди добробуту, чим порушено його право власності на гроші, що змусило докладати додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв'язків.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 (справа №6-48цс13) при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону України від 24.03.1998 «Про державну виконавчу службу».

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

В силу ст. 1167 ЦК України передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №5 від 31.05.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу було завдано моральної шкоди, останній не довів та не надав належні та допустимі докази заподіяння йому такої шкоди, обґрунтованості зазначеного розміру такої шкоди. Тобто відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні і даної частини вимог. В зв'язку з чим, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідачів і понесені позивачем витрати на правову допомогу, а судовий збір слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, ст.56 Конституції України, 22, 23, 87, 625, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України,12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (місцезнаходження за адресою: м.Київ, пр.Георгія Гонгадзе, 5-Б; ), Державної казначейської служби України (місцезнаходження за адресою: м.Київ, вул.Бастіонна, 6; ) про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади, - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова