Номер справи 237/3641/17
Номер провадження 2-з/237/22/18
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

25.09.18 року м. Курахове

Марїнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Сенаторов В.А.

при секретарі: Лахно Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Курахове матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до Марїнського районного суду Донецької області Товариства з Обмеженою Відповідальністю " Мінова Україна" про стягнення орендної плати.

Постановою Верховного Суду від 16.05.2018 року (провадження 61-38 св 17) скасовані рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 11.09.2017 року та апеляційного суду Донецької області від 28.11.2017 року, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

27.08.2018 року на адресу Марїнського районного суду Донецької області надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить накласти арешт на грошові кошти, належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Мінова Україна№, , в розмірі, що відповідає розміру заборгованості перед позивачем ОСОБА_1, а саме: 5 598 474,37 грн., що є на рахунках відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінова Україна», а сам: В ПАТ «Промінвестбанк» МФО 300012, : рахунок № 1159 (USD), рахунок № 1160 (RUB), рахунок № 0765 (EUR), рахунок № 1162 (UAH), рахунок № 1161 (EUR); в АТ «Укрсиббанк», МФО 351005, код ЭДРПОУ 09807750: рахунок № 0000 (EUR), рахунок № 0000 (UAH), рахунок № 0000 (EUR), рахунок № 0000 (UAH). В обґрунтування заяви, посилається на те, що відповідач з метою уникнення сплати орендної плати, має можливість відчужити майно позивача.

Вивчивши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, суд вважає, що вказана вище заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, та наскільки він співрозмірний з позовними вимогами, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в розмірі 5 598 474,37 грн.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що запропонований захід забезпечення позову очевидно не є співрозмірним із розміром шкоди, яку просить позивач стягнути із відповідача.

В розумінні статті 151 ЦПК України позивачем не обґрунтовано доцільність вжиття саме такого заходу забезпечення позову, який позивач просить застосувати, а також його співрозмірність заявленим позовним вимогам, тому вважаю, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.13,81,151,153,258-260,353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з Обмеженою Відповідальністю "Мінова Україна" про стягнення орендної плати.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 03.10.2018 року.

Суддя В.А.Сенаторов

Дата документу 25.09.2018 року