19.12.2018 Єдиний унікальний номер 175/2099/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 рокум. ДніпроСправа № 175/2099/16-ц
2/205/371/18

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство ОСОБА_1 банк «Приватбанк» 26.05.2016р. звернулось до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, у якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.06.2010р. у розмірі 42 072,12 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до вказаного кредитного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки, однак відповідач порушує взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів позивачу.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02.11.2016р. позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» задоволено.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.10.2017р. вказане заочне рішення скасовано.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.10.2017р. цивільну справу передано на розгляд Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2017р. прийнято цивільну справу за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості до провадження суддею Остапенко Н.Г.

ОСОБА_2 надала суду відзив на позовну заяву, у якому посилаючись на порушення банком законодавства щодо видачі кредитних коштів, безпідставне збільшення відсоткової ставки та нарахування штрафних санкцій, а також на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом свого порушеного права, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представником позивача, - ОСОБА_3 надано суду відповідь на відзив, у якому він, зокрема, посилаючись на те, що позивач була належним чином обізнана про умови та правила кредитування, що підтверджується відповідною заявою та постійним користуванням кредитними коштами, просить позовні вимоги задовольнити.

Представником позивача, - ОСОБА_4 надано суду заяву, у якій він просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

ОСОБА_2 у судовому засіданні, посилаючись на обставини викладені у відзиві, а також на пропуск позивачем строку позовної давності, оскілки після закінчення 3-х річного строку дії картки, яка їй була видана у 2010 році вона не отримувала іншої кредитної картки та відповідно не користувалась кредитними коштами, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Участі у судових дебатах не брала. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

18.06.2010р. між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого банк надав відповідачу кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, а відповідач зобовязалась кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (а.с.8).

Зазначена обставина не заперечується відповідачем у справі.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом посилається на те, що 30.12.2013р. ОСОБА_2 було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Універсальна Gold» відповідно до тарифів якої відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 25 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки, а відтак дія кредитного договору від 18.06.2010р. була пролонгована.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не бере до уваги посилання ОСОБА_2 на відсутність в матеріалах справи доказів переоформлення нею та отримання кредитної картки «Універсальна Gold», як на підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки матеріали справи містять копію кредитної картки «Gold» № 5168 7423 1520 8417 строком дії до 08/17, яка була додана ОСОБА_2 до матеріалів заяви про перегляд заочного рішення суду від 02.11.2016р. (а.с.62).

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Всупереч вищевикладеним положенням, відповідач свої зобовязання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.06.2010р., яка відповідно до розрахунку станом на 17.04.2016р. становить 42 072,12 грн. та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 25 000,00 грн., заборгованості з сплати процентів за користування кредитом у розмірі 14 492,50 грн., заборгованості з пені та комісії у розмірі 100,00 грн., штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) у розмірі 1 979,62 грн. (а.с.4-7).

Разом з тим, відповідач просить застосувати строки позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно з ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу пені).

Відповідно до наданої представником позивача виписки по картковому рахунку останній платіж на виконання умов спірного кредитного договору було здійснено 01.03.2016р. у розмірі 800,00 грн. (а.с.195-197).

Таким чином, враховуючи, що останній платіж по спірному кредитному договору було здійснено 01.03.2016р., а позивач звернувся до суду з позовом 26.05.2016р., суд доходить висновку, що вимоги про стягнення заборгованості з відповідача заявлено в межах строків, встановлених ст.ст.257-258 ЦК України, а відтак у суду відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Водночас, стосовно стягнення одночасно з відповідача пені та штрафів при порушенні строків платежів з будь-яких грошових зобовязань, передбачених договором, суд зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчитиме про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України № 6-2003цс15 від 21.10.2015р.

Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача нарахованих позивачем сум штрафів у загальному розмірі 2 479,62 грн.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на неправомірність нарахування їй відсотків за користування кредитними коштами, оскільки сторони при укладанні Кредитного договору погодили їх розмір, а доказів невірного їх нарахування суду не надано.

Суд також не бере до уваги посилання відповідача на те, що позивачем порушено законодавство щодо видачі кредитних коштів, як на підставу для відмови у задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки така обставина є підставою для припинення або зміни правовідношень між позивачем та відповідачем, тоді як ОСОБА_2 суду такі вимоги не заявлялись.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, суд доходить висновку про достатність правових підстав для часткового задоволення позову.

За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.15-16, 525-526, 610, 612, 629, 1054 Цивільного кодексу України, ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст.4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 141, 247, 263-264 268 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» (юридична адреса: 01001; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50; МФО 305299; ) до ОСОБА_2 (місце проживання: 49000, м. Дніпро, вул. Сумська, буд. 63; 31.10.1983р.н.; РНОКПП НОМЕР_1) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: 49000, м. Дніпро, вул. Сумська, буд. 63; 31.10.1983р.н.; РНОКПП НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» (юридична адреса: 01001; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50; МФО 305299; ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.06.2010р. у сумі 39 592,50 грн. (тридцять девять тисяч пятсот девяносто дві гривні 50 коп.), яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 25 000,00 грн., заборгованості з сплати процентів за користування кредитом у розмірі 14 492,50 грн., заборгованості з пені та комісії у розмірі 100,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: 49000, м. Дніпро, вул. Сумська, буд. 63; 31.10.1983р.н.; РНОКПП НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» (юридична адреса: 01001; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50; МФО 305299; ) судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 28.12.2018р.

СуддяОСОБА_5