Справа № 236/3534/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Ткачова О.М.

при секретарі Грицай Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

08.10.2018 позивач звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Лиманської міської ради Донецької області, про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням (а.с.4-6).

Позивач ОСОБА_2, у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили.(а.с. 28)

Представник третьої особи ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та надав суду висновок виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області № 35 від 13.11.2018 року про те, що можливе визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням малолітньою дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с. 20,21,22)

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

В статті 82 ЦПК зазначено - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 20.02.2003 року виданого Краснолиманської міською радою згідно розпорядження № 101 від 20.02.2003 року серія САЕ № 371481 та свідоцтва про право на спадщину за законом № 4109 виданого 18.12.2015 року Краснолиманською державною нотаріальною конторою, є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.8,10).

Відповідач по справі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, онука померлої дружини позивача, а відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_3, зареєстровані в зазначеній квартирі, що підтверджено довідкою виконкому Лиманської міської ради Донецької області від 26.09.2018 року (а.с. 11).

З 2015 року відповідачі не проживають в квартирі позивача, їх особисті речі в квартирі відсутні, що підтверджується актом (а.с. 10).

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 6 ЖК жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, тобто для використання їх за цільовим призначенням (задоволення своїх житлових потреб та розпорядження ними у відповідних межах), а тому, якщо житлова площа фактично не використовується у визначених законом цілях, збереження за відсутньою особою права користування житловим приміщенням може не відповідати призначенню цього права.

Відповідно до ч. 2 п. 15 постанови Верховного Суду України Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Таким чином, у звязку з тим, що відповідачі з 2015 року були постійно відсутніми у квартирі АДРЕСА_1, їх реєстрація за місцем проживання позивача спонукає нести додаткові витрати, то право позивача на володіння та користування цим майном в межах його особистих прав, підлягає захисту, а отже позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.98,150,156,162,168-169 ЖК України, ст.ст.383,386,391,405 ЦК України ст.ст.263-265, 280-282 ЦПК України,суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи втратившою право користуватись житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 втратившими право користування житловим приміщенням- квартирою №10 в будинку №11 по провулку Бригадний в м.Лиман ( колишній ОСОБА_1) Донецької області .

Відповідач протягом тридцяти днів з дня проголошення може подати до Краснолиманського міського суду Донецької області заяву про перегляд цього заочного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Краснолиманський міський суд.

Повний текст рішення виготовлений 08.01.2019 року.

Суддя -