АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/4596/2018 Головуючий у 1 інстанції - Хоменко О.Л.
Унікальний номер справи № 752/2621/17 Доповідач - Андрієнко А.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 6 березня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням у гуртожитку,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація (далі по тексту Голосіївська РДА у м. Києві) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням у гуртожитку. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що позивач ОСОБА_2 зареєстрована та постійно проживає в гуртожитку по АДРЕСА_1 з 03.04.2009 року. З січня 2013 року та по теперішній час проживає у кімнаті НОМЕР_1 житловою площею 18,1 кв.м.

З 20 березня 2014 року у вказаній кімнаті разом з позивачем проживає її малолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якого також зареєстроване в установленому законом порядку.

Вказує, що кошти за користування гуртожитком та житлово-комунальні послуги сплачуються позивачем ОСОБА_2 своєчасно.

Рішенням Київської міської ради від 24.05.2012 року №596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» районним в місті Києві державним адміністраціям делеговано право видачі спеціальних ордерів на поселення в гуртожитки мешканцям гуртожитків, стосовно яких в установленому порядку було прийнято рішення про надання їм житлової площі у гуртожитку, але які не отримали її з незалежних від них причин.

В червні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Голосіївської РДА у м. Києві із заявою про надання їй ордера на житлову площу в гуртожитку, а саме на кімнату НОМЕР_1, у якій вона проживає разом із дитиною.

Листом Голосіївської РДА у м. Києві від 16.06.2014 року №100-100/ОП/Я-764/1(из)-1158 її було повідомлено, що згідно з рішенням Київської міської ради від 24.05.2012 року №596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках м. Києва» районним в місті Києві державним адміністраціям делеговано право видачі ордерів на жилі приміщення в гуртожитках мешканцям, які постійно в них проживають, зареєстровані та перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов. Тому розгляд порушеного нею питання можливий тільки після зарахування її на облік потребуючих поліпшення житлових умов.

З 27 червня 2014 року позивач ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_7 стала на квартирний облік у відділі обліку та розподілу житлової площі Голосіївської РДА у м. Києві, після чого в черговий раз звернулась до Голосіївської РДА у м. Києві із заявою щодо видачі ордеру на кімнату НОМЕР_1.

Листом Голосіївської РДА в м. Києві від 03.11.2016 року №100-100/ОП/Я-296/4-4572 позивача було повідомлено, що розпорядженням Голосіївської РДА в м. Києві від 07.02.2013 року №70 був виданий ордер на кімнату НОМЕР_1 іншій особі. Станом на сьогоднішній день вищевказаний ордер є чинним і ніким не скасований, тому в адміністрації відсутні правові підстави для видачі їй ордеру на вказану кімнату.

Пояснила, що відповідачі ОСОБА_4 більше чотирьох років в кімнаті 45 по АДРЕСА_1 не проживають, не зареєстровані в установленому порядку, вона там мешкає та здійснює всі комунальні платежі за кімнату, а тому вважає, що відповідачі втратили право користування житловою площею.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 березня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням у гуртожитку відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи.

Позивач та її представник в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.Рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з'явилися.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_7 проживають в кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку у будинку АДРЕСА_1 що підтверджується актами про проживання від 12.09.2016 року, від 11.11.2016 року та від 23.02.2017 року.

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 12.09.2012 року №1605 «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ «ХК «Київміськбуд» до комунальної власності територіальної громади міста Києва» гуртожиток у будинку АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і відноситься до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

З відповіді начальника ЖЕД-103 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» №431/103-633 від 12.12.2016 року на адвокатський запит вбачається, що позивач проживає в кімнаті НОМЕР_1 з січня 2013 року, про що також свідчать копії рахунків на сплату комунальних послуг, надані позивачем для огляду.

Згідно довідки форми №3, виданої Центром комунального сервісу 27.01.2017 року, позивач ОСОБА_2 зареєстрована в гуртожитку по АДРЕСА_1 03.04.2009 року, а її неповнолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року - 20.03.2014 року, без зазначення кімнати.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач є неналежним позивачем за даним позовом, оскільки вона не довела правомірності свого проживання в спірній кімнаті.

Однак, повністю погодитися із такими висновками суду першої інстанції не можна, так як суд неповно встановив обставини справи та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст.. 4 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що позивач та її малолітній син з січня 2013 року постійно мешкають в кімнаті АДРЕСА_1 в м. Києві, сплачують всі комунальні витрати за користування цим помешканням, зареєстровані в житловому приміщенні, як особи , які там проживають, а тому колегія суддів вважає, що права та інтереси ОСОБА_2 та її малолітнього сина, за захистом яких вона звернулася до суду, зачіпаються та порушуються, а тому вона має право на звернення до суду за захистом своїх невизнаних прав і є належним позивачем по справі.

Ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За правилами ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Судом встановлено, що розпорядженням Голосіївської РДА у м. Києві від 07.02.2013 року №70 ордер на заселення кімнати АДРЕСА_1 в м. Києві виданий відповідачу ОСОБА_3 на сім'ю з двох осіб.

З копії ордера №159 на жилу площу в гуртожитку, виданого Голосіївською РДА у місті Києві 14.02.2013 року, вбачається, що кімната НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 була надана відповідачу ОСОБА_3 на сім'ю з двох осіб.

Відповідно до ст.. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору- судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та членам її сім'ї було видано ордер на заняття кімнати АДРЕСА_1 в м. Києві в лютому 2013 року, хоча з січня 2013 року в квартирі мешкала позивач.

Як зазначено в рішенні суду першої інстанції свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які є мешканцями цього ж гуртожитку, пояснили, що позивач з січня 2013 року займає кімнату НОМЕР_2, а відповідачі ОСОБА_3 в цій кімнаті не поселялися та ніколи не проживали.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки зазначеним доказам.

Відповідно до Акту від 3.07.2018 року , складеного завідувачем гуртожитку ОСОБА_10 та мешканцями гуртожитку ОСОБА_8 та ОСОБА_11 ( а.с.182) повістки ОСОБА_12 та ОСОБА_4 вручити неможливо з причини їх не проживання в кімнаті АДРЕСА_1

Із відповіді КК «Центр комунального сервісу» ( а.с.186) вбачається, що кімната АДРЕСА_1 не приватизована.

У суду відсутні дані про те, що відповідачі зверталися до керівництва гуртожитку із заявою про продовження строку не проживання в спірній кімнаті , оскільки вони не проживають там з поважних причин.

Проаналізувавши та оцінивши всі вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, оскільки судом встановлено, що відповідачі в спірному помешканні більше шести місяців не проживають, не зверталися до житлових органів із заявою про продовження строку своєї відсутності та не зазначали поважності причин своєї відсутності. В спірній кімнаті понад п'ять років проживає позивач та сплачує комунальні витрати за користування цією кімнатою, а тому відповідачі повинні бути визнані такими, що втратили право користування житлом .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 6 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловою площею в кімнаті АДРЕСА_1

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: