Номер провадження: 22-ц/785/151/18
Номер справи місцевого суду: 498/420/17
Головуючий у першій інстанції Ткачук О. Л.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Кононенко Н.А.,

при секретарі: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2, треті особи: центр надання адміністративних послуг при Великомихайлівській районній державній адміністрації Одеської області, міжрайонне управління у Великомихайлівському та Захарівському районах ГУ Держгеокадастру в Одеській області до cільськогосподарського виробничого кооперативу «Рассвет» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування рішень про його державну реєстрацію,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, треті особи: Центр надання адміністративних послуг при Великомихайлівській районній державній адміністрації Одеської області, міжрайонне управління у Великомихайлівському та Захарівському районах ГУ Держгеокадастру в Одеській області до cільськогосподарського виробничого кооперативу «Рассвет» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування рішень про його державну реєстрацію - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності відповідно до Державного акта серії НОМЕР_1 від 17.02.2006 року належить земельна ділянка площею 3.84 га., яка розташована на території Великоплосківської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер НОМЕР_2.

23.11.2005 року між позивачем та відповідачем був укладений договір, засвідчений секретарем Великоплосківської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області Єждіною Н.А, зареєстрований у Великомихайлівському районному відділі Одеської регіональної філії ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» за №240 в Книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок 28.12.2006 року, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського використання.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №86032300 від 27.04.2017 року зазначено, що власником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_2, який відповідно до актуальної інформації про державну реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право: 13628691 від 02.03.2016 року, передав зазначену земельну ділянку в оренду строком на 20 років СВК «Рассвет». Підстава виникнення іншого речового права: договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 23.11.2005р., видавник СВК «Рассвет».

Згідно п. 7 договору строк дії договору - двадцять років. Пунктами 8, 10 договору встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій, натуральній та відбірковій формах в розмірі 503.30 грн., орендна плата вноситься до 30 грудня поточного року.

Відповідно до п.32 Договору оренди землі №240 від 28.12.2006 року сторони досягли згоди щодо внесення змін до п.8 Договору: змінити розмір орендної плати за 2010 р. - 1306,74 грн., 2011 р. - 2613,00грн., 2012 р. - 2294,70грн., 2013 р. - 2729,41 грн., 2014 р. - 3529,41 грн., 2015 р. - 5389, 22 грн., що підтверджується копіями, доданих до матеріалів справи, документів.

З платіжних відомостей отримання орендної плати СВК «Рассвет» за 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 роки вбачається, що позивач щорічно отримував орендну плату.

В 2016 році орендна плата позивачу не сплачувалась, так як врожай із зазначеної земельної ділянки був зібраний його колишнім представником ОСОБА_4

В матеріалах справи наявний акт обстеження земельної ділянки №1257 від 13.07.2016 року про те, що при обстеженні комісією у складі: голови Великоплосківської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області Кравцової Н.С., представника користувача земельної ділянки - голови СВК «Рассвет» Привалова Г.М., представника власника земельної ділянки ОСОБА_4, старшого інспектора В.Михайлівського ВП майора поліції Знакована М.Д., земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_2, площа 3,84 га, на місцевості було виявлено, що на ділянці знаходяться рослинні рештки озимої пшениці. Врожай зерна озимої пшениці був зібраний 12.07.2016 року представником власника земельної ділянки - ОСОБА_4.

Відповідно до завіреної копії сторінок із Книги реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди під №201 зазначено відомості: кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2; місце розташування земельної ділянки: Великоплосківська с/р; прізвище, ім'я, по батькові: ОСОБА_2; площа земельної ділянки, га або кв.м: 3,84га, цільове призначення земельної ділянки: ведення товарного с/г виробництва; підстава виникнення права власності на земельну ділянку: рішення Великомихайлівської райдержадміністрації від 28.12.2004р. №520/А-2004; дані про видачу та державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку: державний акт на право власності на земельну ділянку: НОМЕР_1, реєстраційний номер 32 від 17.02.2005 року, підпис власника відсутній.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивачем не доведено порушень земельного, цивільного законодавства з боку відповідача при укладені та виконанні договору оренди земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі статті 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов.

Одностороння незгода сторони з реєстрацією раніше підписаного договору не може визнаватися обставиною для визнання його недійсним із підстав, передбачених частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 214 ЦК України відмова від двостороннього правочину може відбуватися лише за взаємною згодою сторін.

Крім того, відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Частиною другою ст. 15 Закону України «Про оренду землі» установлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Отже, відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», зокрема строку дії договору оренди і умов збереження стану об'єкта оренди, є підставою для визнання недійсними таких договорів оренди відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

У відповідності до вимог Постанови КМ України від 25 грудня 1998 р. N 2073, яка встановлювала Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, чинної на момент укладання договору між СВК «Рассвет» та ОСОБА_2, встановлювався наступний порядок державної реєстрації договорів оренди землі:

- для державної реєстрації договорів оренди юридична або фізична особа (заявник) подає особисто або надсилає поштою до відповідного державного органу земельних ресурсів перелік документів визначений п.5;

- у договорі оренди мають бути зазначені істотні умови відповідно до ст.14 Закону України "Про оренду землі". Відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених Законом України "Про оренду землі" є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до законів України. (пп.8-9);

- усі подані заявником документи формуються в окрему реєстраційну справу (п.10);

- державний орган земельних ресурсів у 20-денний термін перевіряє подані документи на відповідність чинному законодавству та за результатами перевірки готує висновок про державну реєстрацію або обгрунтований висновок про відмову у такій реєстрації і передає реєстраційну справу відповідному виконавчому комітету сільської, селищної та міської ради, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям за місцем розташування земельної ділянки для засвідчення факту державної реєстрації або відмови у такій реєстрації (п.11);

- факт державної реєстрації засвідчується у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом уповноваженої посадової особи (п.12);

- після засвідчення факту державної реєстрації договір оренди реєструється у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, яка ведеться державним органом земельних ресурсів(п.13);

- датою реєстрації договору оренди у Книзі записів є дата засвідчення факту державної реєстрації. (п.14).

Таким чином СВК «Рассвет» були здійснені всі необхідні заходи щодо належної державної реєстрації договору оренди.

Вказаний договір оренди відповідає вимогам ст.124 Земельного Кодексу України, ст.627, 626, 792, 210 Цивільного Кодексу України, ст.13, 14, 20 ЗУ «Про оренду землі», а саме - укладений в письмовій формі, яка відповідає типовому договору, затвердженому КМУ на момент його укладення, належним чином пройшов державну реєстрацію, протягом тривалого часу сторони договору виконують його положення.

Будь-яких належних доказів для визнання зазначеного договору оренди недійсним з підстав, передбачених Цивільним Кодексом України позивачем та його представником як до суду першої інстанції та і до апеляційної інстанції не надано.

При цьому суд приймає до уваги вимоги ст.13 ЦПК України, відповідно до яких, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не підписував та не укладав договору оренди земельної ділянки від 23.11.2005 року, оскільки як на той час так і по сьогоднішній день не отримав Державний акт на земельну ділянку, колегією суддів оцінюється критично, оскільки вказані доводи не підтверджені належними доказами, а навпаки спростовуються наступним.

Так, в матеріалах вищезазначеної цивільної справи, наявний один із примірників вищезазначеного договору оренди землі від 23.11.2005 року та доданий до нього акт передачі та прийому земельну ділянки від 23.11.2005 року, копія акту про передачу та прийом земельної частки (паю) в натурі від 28.12.2004 року, копія державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 17.02.2006 року.

Крім того, позивач ОСОБА_2 у 2016 році вже звертався до суду із позовом до СВК «Рассвет» про розірвання договору оренди землі, до позовної заяви якої ОСОБА_2 також, додано копію державного акту. Вищезазначене свідчить про те, що позивач ОСОБА_2 був обізнаний про укладення договору між ним та відповідачем про оренду від 23.11.2005 року, так як звертався із позовною заявою про його розірвання.

При цьому, кожного року ОСОБА_2 був ознайомлений зі змінами до договору оренди землі (а.с.75, 80, 84, 88, 90, 92) та щорічно отримував орендну плату, що підтверджується платіжними відомостями отримання орендної плати СВК «Рассвет» за 2010-2015 рр.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.03.2016 року, то колегія суддів також погоджується з висновком районного суду, що оскільки не встановлено порушень закону в процедурі і порядку надання земельної ділянки в оренду, з чого слідує відсутність передбачених законом, обґрунтованих підстав для задоволення базової вимоги про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, тому і відповідні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.03.2016 року та рішення про державну реєстрацію договору оренди землі без номеру від 23 листопада 2005 року,які являються похідними не підлягають до задоволення.

Отже, доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів ,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 20 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2, треті особи: центр надання адміністративних послуг при Великомихайлівській районній державній адміністрації Одеської області, міжрайонне управління у Великомихайлівському та Захарівському районах ГУ Держгеокадастру в Одеській області до cільськогосподарського виробничого кооперативу «Рассвет» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування рішень про його державну реєстрацію - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31.08.2018року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко