АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2770/18 Справа № 201/8265/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Попазовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Дніпровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року по справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_4, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року Дніпровська міська рада звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що згідно із реєстраційною справою щодо реєстрації права власності на земельну ділянку по вул. Шаумяна, в районі буд. 3, ОСОБА_2 вказана земельна ділянка належала на підставі рішення міської ради від 29 січня 2014 року №25/47 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок громадянам у м. Дніпропетровську». Для зясування обставин прийняття рішення було здійснено запит до протокольної частини міської ради щодо видачі його завіреної копії, після вивчення якої було встановлено, що серед переліку адрес та кадастрових номерів земельних ділянок у рішенні земельна ділянка по вул. Шаумяна, буд. 3 у м. Дніпро - відсутня. Таким чином, право власності на земельну ділянку відповідачем набуто незаконно, оскільки міська рада не приймала рішення щодо передачі земельної ділянки у приватну власність, а отже земельна ділянка вибула із комунальної власності протиправно та свідоцтво про право власності має бути визнане недійсним. Тому позивач, посилаючи, зокрема, на положення ст.ст. 203, 215 ЦК України, просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку по вулиці Шаумяна в районі буд. №3 у м. Дніпро, кадастровий номер :03:326:0025, площею 0,0705 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) від 02 лютого 2015 року, індексний номер 33030317, що видане на імя ОСОБА_2 державним реєстратором Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_5

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 19 лютого 2009 року між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та орендарем Закритим акціонерним товариством «Солар-Холдінг», правонаступником якого є ТОВ «Солар-Холдінг», укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,0705 га, що знаходиться у м. Дніпро по вул. Шаумяна в районі буд. №3 (Жовтневий район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :03:32:0025. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6 19 лютого 2009 року, зареєстровано в реєстрі за №631, та зареєстровано в ДМВ ДРФ ДП «Центр ДЗК», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 04 березня 2009 року за № 64.

На вказаній вище земельній ділянці був розташований належний орендарю на праві власності житловий будинок, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок САА № 827199 від 19 січня 2005 року, виданим виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради.

Земельну ділянку (кадастровий номер :03:32:0025) надано в оренду на підставі рішення Дніпропетровської міської ради №318/39 від 26 листопада 2008 року. Даний договір укладено строком на три роки. Згідно із умовами договору оренди землі земельна ділянка передавалася в оренду для проектування та будівництва житлового будинку.

19 лютого 2009 року між сторонами вказаного договору складено акт приймання-передачі земельної ділянки із кадастровим номером :03:32:0025, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку за кадастровим номером :03:32:0025, що знаходиться у м. Дніпро, Жовтневий район, по вул. Шаумяна в районі буд. №3, загальною площею 0,0705 га.

Відповідно до умов договору оренди, після закінчення строку, на який його було укладено, орендар, що виконував обовязки відповідно до умов договору, продовжує користуватися земельною ділянкою і письмово не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку договору звернувся до міської ради із клопотанням щодо продовження його дії, то за відсутності письмових заперечень орендодавця та відповідного рішення міської ради договір може бути продовжено або поновлено на новий строк і на тих самих умовах, які були передбачені попереднім договором.

ОСОБА_3 корпоративних прав Дніпропетровської міської ради від 21 січня 2011 року на звернення ТОВ «Солар-Холдінг» щодо поновлення договору оренди земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Шаумяна, в районі буд. №3, орендодавець повідомив орендаря про необхідність укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки та необхідність долучення орендарем додаткових документів.

Після закінчення строку дії договору оренди - поновлення договору не відбулося, новий договір з Дніпропетровською міською радою не укладався.

Наведені вище обставини встановлені рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2016 року у справі №904/1459/16, яким було відмовлено Дніпропетровській міській раді у задоволенні позову про повернення земельної ділянки (а.с. 218-229 т.1).

Також встановлено,що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, 25 січня 2013 року між ТОВ «Солар-Холдінг» та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку №3, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Шаумяна, що посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_8 25 січня 2013 року (а.с. 11-12 т.1).

Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради №53/45 від 25 грудня 2013 року ОСОБА_7 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок по фактичному розміщенню індивідуальних жилих будинків, господарських будівель і споруд (а.с. 1-3 т.2).

02 лютого 2015 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право власності за індексним номером 33030317 на земельну ділянку, площею 0,0705 га (кадастровий номер :03:32:0025) в районі будинку №3 по вул. Шаумяна у м.Дніпропетровську (а.с. 14).

Підставою для видачі ОСОБА_2 зазначеного вище свідоцтва про право власності стало рішення Дніпропетровської міської ради №25/47 від 29 січня 2014 року «Про затвердження технічної документації землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок громадян у місті Дніпропетровську», відповідно до якого вирішено передати безоплатно у власність, у тому числі спільну сумісну власність, земельні ділянки для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд громадянам у місті Дніпро (додаток 9) (а.с. 116, 119 на звороті т.1).

Відповідно до змісту позовних вимог, при вивченні тексту рішення міської ради від 29 січня 2014 року №25/47 позивачем було встановлено, що серед переліку адрес та кадастрових номерів земельних ділянок, земельна ділянка щодо якої видане оскаржуване свідоцтво, була відсутня, а отже право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 набуто не на законних підставах.

На підтвердження зазначеного позивачем надано завірену копію рішення від 29 січня 2014 року №25/47 з додатками, де у додатку 9 відсутня земельна ділянка з кадастровим номером :03:32:0025 по вул. Шаумяна в районі будинку буд. №3 у місті Дніпрі (а.с. 93 т.1).

На підставі заяви адвоката ОСОБА_9 від 02 червня 2017 року та 02 серпня 2017 року Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України було проведено експертне технічне дослідження документів. Експерту були поставлені наступні питання: «Чи виконані відтиски печатки Дніпропетровської міської ради «ДЛЯ КОПІЙ» однією і тією ж печаткою в наступних документах: рішення Дніпропетровської міської ради № 53/45 від 25 грудня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок громадянам у м. Дніпропетровську», додаток 1 до рішення міської ради від 25 грудня 2013 року № 53/45 на восьми аркушах, додаток 4 до рішення міської ради від 29 січня 2014 року №25/47 та продовження додатка, додаток 9 до рішення міської ради від 29 січня 2014 року №25/47 та продовження додатка на одному листі, розпорядження № 1206р від 09 грудня 2009 року «Про присвоєння адреси комплексу з обслуговування автомобілів, незавершеному будівництву по вул. Каштановій (Індустріальний район)».

Згідно двох висновків експертного технічного дослідження документів №2840-17 від 21 червня 2017 року та №3621/4400-17 від 11 вересня 2017 року, зроблені наступні висновки: «Порівнянням між собою та співставленням досліджуваних відтисків печатки круглої форми «* Україна * Дніпропетровська міська рада * Управління діловодства Для копій» встановлені збіги як по загальним ознакам, так і по власним, які перелічені нижче, а також відмічені на фото № 43, № 44 та № 45-47 однойменними позначками фарбувальною речовиною червоного кольору. Виявлені ознаки є суттєвими, стійкими та індивідуальними, щоб зробити категоричний висновок про те, що досліджувані відтиски печатки круглої форми «* Україна * Дніпропетровська міська рада * Управління діловодства Для копій», розташовані в копіях досліджуваних документів:

- рішенні Дніпропетровської міської ради VI скликання сесії № 53/45 від 25 грудня 2013 року «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок громадянам у м. Дніпропетровську»;

- додатку 1 до рішення міської ради від 25 грудня 2013 року № 53/45 «Список громадян, яким надається дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок по фактичному розміщенню індивідуальних жилих будинків, господарських будівель і споруд»;

- додатку 4 до рішення міської ради від 29 січня 2014 року № 25/47 «Список громадян, яким передаються земельні ділянки у спільну сумісну власність для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд у Ленінському районі м. Дніпропетровська» та додатку 9 до рішення міської ради від 29 січня 2014 року № 25/47 «Список громадян, яким передаються земельні ділянки у власність для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд в Жовтневому районі»;

- розпорядження № 1206р від 09 грудня 2009 року «Про присвоєння адреси комплексу з обслуговування автомобілів, незавершеному будівництву по вул. Каштановій (Індустріальний район)» - нанесені одним і тим же кліше печатки круглої форми «* Україна * Дніпропетровська міська рада * Управління діловодства Для копій» (а.с. 230-233, 240-258 т.1).

Колегія звертає увагу, що у додатку 9 до рішення міської ради від 29 січня 2014 року №25/47 «Список громадян, яким передаються земельні ділянки у власність для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд в Жовтневому районі», завірена копія якого досліджувалась експертом, у пункті другому вказаного списку громадян викладена інформація про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки по вул. Шаумяна, 3, площею 0,0705 га, кадастровий номер :03:32:0025.

Також встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2017 року у цивільній справ №201/9256/16-ц в задоволенні позову Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_12, ОСОБА_3 адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування записів про реєстрацію права власності на земельну ділянку по вул. Архітектора Дольника (Шаумяна), в районі буд. №3 м. Дніпро (кадастровий номер :03:326:0025) - відмовлено (а.с. 207-217 т.1).

Згідно листа Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 19.06.2018 року, СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області у кримінальному провадженні №0000466 від 21.06.2018 року та СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області у кримінальному провадженні №0002176 від 25.05.2016 року здійснюються досудові розслідування, що стосуються земельної ділянки по вул. Шаумяна, 3 у м. Дніпро.

Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

Згідно ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим Законом та іншими законами до їх відання. Виключно на пленарних засіданнях ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного Кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, згідно із ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користуванні тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку.

У Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні»). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, чинній на час спірних правовідносин, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації права на нерухоме майно, видається, зокрема: фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно підписується державним реєстратором і засвідчується печаткою.

Таким чином, наявність рішення відповідного органу про передачу земельної ділянки у власність є необхідною умовою для видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною ( ст. ст. 215235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 388 ЦК України).

За положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 13, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 330 ЦК України на майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-95цс13 зазначено, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Місцевим судом правильно наголошуно, що, згідно змісту позовної заяви, вимога про визнання свідоцтва недійсним заявлена Дніпровською міською радою до ОСОБА_2 з підстав ст. ст. 203, 215 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, стосовно якої видане оскаржуване свідоцтво, ОСОБА_2 була відчужена на підставі цивільно-правової угоди ОСОБА_11, яка також здійснила її відчуження шляхом продажу ОСОБА_4, яка на час розгляду справи є її власником (а.с. 97-99 т. 1, 62-64 т. 2).

Однак, Дніпровська міська рада у даній справі позов про витребування вищевказаної земельної ділянки з володіння власника ОСОБА_4 не заявила. Власник земельної ділянки по вул. Архітектора Дольника (Шаумяна) в районі буд. №3 у м. Дніпро (кадастровий номер :03:326:0025) ОСОБА_4 до участі у справі у якості відповідача не залучена.

Апеляційним судом встановлено, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, на час розгляду даної справи судом, наявна актуальна інформація про право приватної власності (зареєстроване 19.11.2015 року, номер запису 12125640) громадянки ОСОБА_13»євої ОСОБА_14 на житловий будинок загальною площею 377,8 кв.м., житловою площею 223,6 кв.м., що розташований на тій самій земельній ділянці по вул. Архітектора Дольника (Шаумяна), 3, кадастровий номер :03:326:0025, площею 0,0705 га. Викладене підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно на а.с. 62 64 у т. 2.

Доводи позивача про те, що зазначений житловий будинок загальною площею 377,8 кв.м., житловою площею 223,6 кв.м., знесений та на його місті закладено фундамент іншої споруди, - не спростовують викладеного вище факту реєстрації права власності на нерухоме майно за вказаною фізичною особою.

Приймаючи до уваги, що, згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності Прокоф»євої ОСОБА_14 на житловий будинок загальною площею 377,8 кв.м., житловою площею 223,6 кв.м. по вул. Архітектора Дольника (Шаумяна), 3 в м. Дніпро не припинено, відповідний запис про право власності №12125640 з Реєстру прав власності на нерухоме майно не виключений, - колегія дійшла висновку, що Прокоф»єву ОСОБА_14 безпідставно не залучено до участі у даній справі ні у якості відповідача, ні у якості третьої особи.

Виходячи з викладеного, у даній справі не встановлено належний суб»єктний склад учасників справи.

Враховуючи підстави позову, зміст позовних вимог; приймаючи до уваги, що суд апеляційної інстанції не наділений процесуальними повноваженнями щодо залучення нових учасників справи (відповідача, третьої особи), - колегія дійшла висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову Дніпровської міської ради, з урахуванням викладених вище обставин.

Питання щодо суб»єктного складу учасників справи місцевим судом не перевірялось, наведені вище факти встановлені не були, тому рішення місцевого суду підлягає зміні в частині правового обгрунтування відмови у задоволенні позову. В іншій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про можливість задоволення заявленого у даній справі позову, зважаючи на зміст, підстави позовних вимог та викладені вище факти; зводяться до переоцінки доказів.

Колегія звертає увагу, що позивач, на захист своїх прав та законних інтересів, не позбавлений можливості звернення до суду з іншим позовом, з інших підстав, до належних відповідачів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи правильне застосування місцевим судом положень статті 141 ЦПК України, колегія приходить до висновку про необхідність частково задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, в іншій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді