Справа № 222/568/18
Провадження № 2/222/263/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2018 року Володарський районний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Подліпенця Є.О.,

за участю секретаря Темір В.В.,

представники учасників справи:

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нікольське в порядку загального позовного провадженняцивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дідусь ОСОБА_5. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 та земельних паїв. Вона, після смерті своєї матері ОСОБА_6, яка доводиться донькою померлого ОСОБА_5, і померла до його смерті, має право на спадщину в порядку представництва. Також зазначила, що 19.05.1999 року її дідусь ОСОБА_5 нібито заповів все своє майно своєму сину - її дядьку ОСОБА_7, який після смерті батька отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.12.2000 року та зареєстрував нерухоме майно та земельні паї на себе. ІНФОРМАЦІЯ_2 її дядько ОСОБА_7 помер. Після цього почались судові процеси з приводу поділу майна ОСОБА_7 між його цивільною дружиною ОСОБА_8 та його сином - спадкоємцем першої черги спадкування за законом ОСОБА_4 Під час розгляду цивільної справи з приводу поділу нерухомого майна вона приймала участь в ній в якості свідка та дізналася, що згідно тексту заповіту її дядьку ОСОБА_7 заповів майно не її дід та його батько ОСОБА_5, а невідомий їй ОСОБА_5, який взагалі не мав ніякого відношення до належного її діду будинку. Таким чином, вважає, що померлий ОСОБА_7 отримав спадщину від невідомої людини, якій вказане майно ніколи не належало. Вона в 2018 році звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її діда ОСОБА_5, але в цьому їй було відмовлено, оскільки нею пропущено шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті діда. Крім цього зазначила, що тривалий час вона помилково вважала, що її дядько ОСОБА_7 успадкував майно, яке залишилось після смерті діда, на законних підставах і не знала про порушення її прав. Вважає, що оскільки вона дізналась про порушення її прав тільки нещодавно, то нею було пропущено строк для звернення із заявою про прийняття спадщини з поважних причин. В зв'язку з чим, на підставі ч.3 ст. 1272 ЦК України просить надати їй додатковий місячний строк з дня вступу судового рішення в законну силу для подання заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її дідуся ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 21.05.2018 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання.

Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам.

Також відповідачу разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами.

Стороною відповідача у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подано.

Під час підготовчого провадження ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 01.10.2018 року за клопотанням сторони відповідача з Нікольської державної нотаріальної контори було витребувано копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, в задоволенні клопотання про виклик свідка представнику відповідача було вмотивовано відмовлено та продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 25.10.2018 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 під час судового розгляду справи позовні вимоги з вищенаведених підстав підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Також позивачка суду пояснила, що на час смерті дідуся вона мешкала з ним в одному населеному пункті, але за різними адресами. Разом з дідусем на час його смерті, спільно з ним мешкав його син ОСОБА_7, який також доводиться їй рідним дядьком. Вона була обізнана про смерть дідуся, але спадщину після його смерті в частці яка б належала її матері, якби вона була жива, не приймала, оскільки в цьому не було необхідності, так як вона вважала, що дідусь склав заповіт на свого сина ОСОБА_7 і все спадкове майно залишиться саме йому. Також пояснила, що протягом шести місяців після смерті діда вона до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталася, спадкове майно, або будь - яку його частку фактично не приймала, в управління майном не вступала, за межі території району не відлучалась та на лікуванні не знаходилася. Проте, в 2014 році їй стало відомо, що її дядько ОСОБА_7 отримав спадок за заповітом не від її діда ОСОБА_5, як вона вважала, а від іншої особи ОСОБА_5, в зв'язку з чим у неї є право отримати спадщину за законом, як онуки після смерті діда саме ОСОБА_5. Вважає, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті діда вона пропустила з поважної причини, оскільки про своє порушене право на спадкування вона дізналася лише коли довідалася, що її дід не складав заповіт на ім'я свого сина ОСОБА_7

В останнє судове засідання позивачка не з'явилася. Про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. Також, суду пояснила, що відповідач є сином померлого ОСОБА_7, який в свою чергу успадкував майно за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_5 В свідоцтві про право на спадщину за заповітом виданим державним нотаріусом, дійсно по батькові спадкодавця зазначено як «ОСОБА_5» замість вірного «ОСОБА_5», але це є технічною помилкою нотаріуса і дана обставина не змінює суті спадкових правовідносин виниклих за заповітом та не впливає на волю спадкодавця. Позивачкою не наведено достатніх підстав та не надано жодних доказів, що вона пропустила строк для прийняття спадщини після смерті свого дідуся ОСОБА_5 з поважних причин, а тому підстави для надання їй додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Позивачка мала змогу в шестимісячний строк після смерті діда звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини або фактично її прийняти, але цього не зробила без поважних причин. Також представник пояснила, що стороною відповідача визнається та обставина, що позивачка є онукою померлого ОСОБА_5, а її мати ОСОБА_6, яка також доводиться донькою ОСОБА_5, померла раніше останнього. Крім цього відповідачем не ставиться під сумнів надані стороною позивача копії документів, які жодним чином не засвідчені.

Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу у відсутність нез'явившегося відповідача ОСОБА_4, та закінчив розгляд справи у відсутність нез'явившейся позивачки ОСОБА_3

Вислухавши пояснення позивачки, її представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, матеріали спадкової справи № 751/2000, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 19.02.1952 року ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 та її батьками зазначені: мати - ОСОБА_11, батько - ОСОБА_5, про що зроблено відповідний актовий запис № 5.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого повторно 15.07.1974 року ОСОБА_6 10.08.1970 року уклала шлюб з ОСОБА_12 та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище «ОСОБА_6», про що зроблено відповідний актовий запис № 5.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 14.05.1971 року ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 та її матір'ю зазначена ОСОБА_6, про що зроблено відповідний актовий запис № 2.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 1 від 09.07.2013 року ОСОБА_3 02.09.1989 року уклала шлюб з ОСОБА_15 та після державної реєстрації шлюбу остання отримала прізвище «ОСОБА_3, про що зроблено відповідний актовий запис № 69.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок № 418 від 23.09.1977 року ОСОБА_5 на праві особистої власності на підставі рішення виконкому Володарської селищної ради депутатів трудящих № 7/2 від 07.09.1977 року належить в цілому житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2.

Відповідно до свідоцтва про смерть виданого 12.02.1996 року серії НОМЕР_4 ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно копії заповіту від 11.05.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори Пірго В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1007, ОСОБА_5 все належне йому майно, а також житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1, а також все те, що буде йому належати на день його смерті заповів ОСОБА_7. Згідно свідоцтва про смерть виданого 22.09.1999 року серії НОМЕР_5 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.12.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори Пірго В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4017, ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_5 отримав спадкове майно у вигляді: сертифікату на право на земельний пай серії НОМЕР_6 від 05.04.1996 року на 5,8 га, майнового паю в розмірі 1162,30 грн. та житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про смерть виданого 19.08.2013 року серії НОМЕР_7 ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до листа Нікольської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Донецькій області від 12.03.2018 року за № 272/02-31 ОСОБА_3 повідомлено, що вона у встановлений законом строк - шість місяців, спадщину не прийняла (не проживала разом зі спадкодавцем) та не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Також, з заявою про прийняття спадщини звернувся спадкоємець за заповітом, який і отримав 14.12.2000 року по реєстру за № 4017 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок.

Також судом встановлено і це не заперечується сторонами, що мати позивачки ОСОБА_6 померла в 1992 році, т.б. до смерті дідуся позивачки.

Як вбачається із змісту позовних вимог, позивачка звертається до суду за захистом своїх прав в порядку ЦК України, в редакції, що набула чинності з 01.01.2004 року.

Відповідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень цього Кодексу Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Також відповідно п.5 Прикінцевих та Перехідних положень цього Кодексу правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як встановлено судом, спадщина після смерті ОСОБА_5, яку прийняв його син відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, яке діяло на той час.

Так, відповідно до положень ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, і який суд безпосередньо застосовує до даних правовідносин передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє місце проживання спадкодавця, якщо воно невідоме - місце знаходження майна, або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державні або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Також зазначеним Кодексом передбачено, що для прийняття спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Також визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав до держнотконтори за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі пропуску зазначеного строку, цей строк може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

Згідно положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищевикладене, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, слід зазначити, що позивачкою невірно обрано спосіб захисту свого права, оскільки законодавством яке діяло на час виниклих правовідносин, передбачено порядок захисту прав спадкоємця шляхом саме продовження строку на прийняття спадщини у разі його пропуску з поважних причин, а позивачкою заявлені позовні вимоги саме про надання додаткового строку для прийняття спадщини в порядку ст. 1272 ЦК України, який діє на даний час, і не може бути застосованим до виниклих правовідносин, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні позову.

Між тим розглядаючи справу повно та всебічно, даючи оцінку всім обставинам справи, зокрема поважності причин пропуску строку звернення позивачки до органу нотаріату з заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, на які позивачка посилається, як на підставу задоволення позовних вимог слід зазначити наступне.

Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» передбачено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до Листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Наведені позивачкою причини пропуску строку для прийняття спадщини на думку суду не є поважними, оскільки вони не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для останньої на фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном, або подачі до держнотконтори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини, а ствердження позивачки з приводу не прийняття нею спадщини з причини наявності заповіту на іншого спадкоємця свідчить лише про невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, що також не дає суду підстав вважати цю обставину поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Також доводи позивачки з того приводу, що її дядько успадкував спадкове майно не після її діда, а після іншої особи не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки з дослідженого заповіту вбачається, що заповітодавцем є саме дід позивачки ОСОБА_5, а зазначення нотаріусом по батькові останнього в свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 14.12.2000 року, як «ОСОБА_5» є суто технічною помилкою, яка для даних правовідносин не тягне правових наслідків.

Крім цього слід зазначити, що надана позивачкою копія рішення суду від 15.06.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права власності на його частину з якого вбачається, що позивачка під час розгляду даної цивільної справи була допитана в якості свідка та надавала пояснення щодо сімейних відносин між ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_8, не спростовує висновків суду.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження наявності поважних причин пов'язаних з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для позивачки на подачу до нотконтори відповідної заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк після смерті її діда, позивачкою суду не надано, а тому і з цих підстав в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачці в задоволенні її позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що сплачені нею при зверненні до суду судові витрати у виді суми судового збору в розмірі 704,80 грн. відшкодуванню на її користь з боку відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись 3, 4, 12, 13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355, пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ст.ст. 524-527, 534, 548-550 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 15, 16, п.п. 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Судові витрати у виді судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок відшкодуванню на користь позивача ОСОБА_3 відповідачем ОСОБА_4 не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Володарський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Повне рішення складене 08.01.2019 року

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Є.О. Подліпенець.