Справа № 452/713/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Карнасевич Г.І.
Провадження № 22-ц/783/1244/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

за участі секретаря: Куцика І.Б.

з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Самбірського міського суду Львівської області від 27 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася із зазначеним позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на своє утримання.

Позовні вимоги мотивувала тим, 01 червня 1991 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем.

Від подружнього життя у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею.

Згідно довідки МСЕК серії 10ААА №465067 від 15 липня 2010 року вона є інвалідом другої групи загального захворювання, довічно. Її пенсія складає 1112,34 гривень з яких 150 гривень соціальна допомога на неповнолітнього сина. Така сума грошей її на прожиття та лікування є недостатньою. Інших доходів у неї немає, по стану здоров»я вона не може працювати.

Відповідач близько 13 років працює в Португалії, отримує заробітну плату більше 500 євро на місяць, але коштів на утримання сім»ї не надає. ОСОБА_6 того, коли приїжджав на Україну то зароблені гроші витрачав на свої розваги.

З урахуванням зазначених обставин позивач на підставі ст.ст.75,77,80,90 СК України просила:

стягувати з ОСОБА_4 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно та довічно.

Оскаржуваним рішенням Самбірського міського суду Львівської області від 27 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_3, в користь ОСОБА_2, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на її утримання в розмірі 1000 грн., починаючи з 06.03.2014 року, до зміни матеріального стану ОСОБА_2.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір у дохід держави у розмірі 704 (сімсот чотири) грн.40 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4

В апеляційній скарзі посилається на те, щоОСОБА_2 не було надано жодного належного та допустимого доказу, які б підтверджували обставини зазначені нею в позовній заяві, або ж вказували на його фінансову спроможність надавати матеріальну допомогу, а сам лише факт перебування в Республіці Португалії не може свідчити про його доходи та матеріальне становище, яке з 2013 року є скрутним у зв'язку з відсутністю постійної роботи і доходів відповідно.

Крім цього зазначає, при оцінці можливості надавати матеріальну допомогу судом мав бути належно оцінений факт наявності інших виконавчих проваджень щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина.

Вказує, що ОСОБА_2, як на момент звернення до суду із позовом про стягнення аліментів, тобто станом на березень 2014 року, так і станом на даний час отримує пенсію по інвалідності, розмір якої є вищим встановлений законом розмір прожиткового мінімуму, а тому вона не може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст.75 СК України.

На думку скаржника, ОСОБА_2 не має права на утримання (аліменти) з підстав, передбачених ст. 75 СК України., оскільки її сумарний місячний дохід у вигляді пенсії є вищим від мінімального прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, в тому числі інвалідів 2 групи.

Просить рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області 27 лютого 2018 року скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 стягнення аліментів на утримання дружини.

В судове засідання ОСОБА_4 не з»явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи (а.с.97)

04 липня 2018 року в розпорядження суду поступило клопотання від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи у зв»язку з тим, що ОСОБА_4 перебуває за кордоном, а він (ОСОБА_7Ю.) не може з»явитися в судове засідання через хворобу.

Зазначене клопотання колегіє суддів було відхилено як необґрунтоване, доказів неможливості прибути в судове засідання ОСОБА_4 та його представника не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 01 червня 1991 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем у Торчиновицькій сільській раді Старосамбірського району Львівської області за актовим записом № 7, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-СГ № 250216, виданого Торчиновицькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області 01.06.1991 року.

Від подружнього життя у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-СГ№ 000200, видане Самбірським міським відділом РАГС Львівської області).

Згідно копії пенсійного посвідчення серії ААЖ № 758188, виданого Пенсійним фондом України 30 травня 2012 року, позивачка являється інвалідом другої групи загального захворюванн безтерміново.

З довідки № 2019 житлово експлуатаційною контори № 2 м. Самбора убачається, що син позивачки ОСОБА_5 проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Син позивачки ОСОБА_5 навчається у Дрогобицькому державному педагогічному унівеоситеті імені ОСОБА_8 на платному відділенні. Вартість навчання становить 7 900 грн.

Відповідач матеріальної допомоги позивачці не надає, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 ОСОБА_6, які пояснили під час засідання в суді першої інстанції, що у позивачки скрутне матеріальне становище. Вона разом з сином постійно хворіє, відповідач зовсім їй не допомагає, свідок ОСОБА_6 пояснила, що позивачка продала всі ювелірні вироби, щоб лікуватися.

Допитаний як свідок син сторін ОСОБА_5 підтвердив, що батько принижував його і матір, не утримував їх, обзиваючи неробами. У звязку зі скрутним матеріальним становищем неповнолітнім він вимушений був працювати: складав будиночки для бджіл, працював на будівництві.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав вищезгадані пояснення їх в силу ст. ст. 76 79 ЦПК України належними, допустимими та достовірними доказами, оскільки такі дані незацікавленими особами, обґрунтовують вимоги позивачки, містять інформацію щодо предмета доказування, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до ч. 1. ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності до положень ч. ч. 2 - 4 ст. 75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується ст. 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що витрати на лікування ОСОБА_2 за період з січня по лютий 2018 року становлять 3 346 гривень при доходах - 2 904 гривень (а.с 172 - 250).

З урахуванням того, що інших доходів у позивачки немає, суд обґрунтовано виходив з того, що розмір її пенсії є очевидно недостатній для прожиття особи (харчування із урахуванням стану здоровя, сплата житлово комунальних послуг, утримання сина, санаторно курортне лікування) і суперечить положенням п.2.3 ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,ст. 48 Конституції України, у відповідності до якої кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Отже, в силу ст.80 ЦПК України позивачкою наведено достатньо доказів щодо обґрунтування своїх позовних вимог в частині визнання її такою, що вона потребує матеріальної допомоги, так як вона є непрацездатною, являється інвалідом II - ої групи довічно, хворіє, на що витрачає значні кошти, має на утриманні сина та можливості відповідача надавати таку Такої допомоги відповідач їй добровільно не надає.

Згідно п. 3 ст. 2 Статуту ООН, оскільки тільки завдяки справедливому судочинству можна втілити в правову реальність справедливість як ідею права завдяки гнучкості норм, що дає можливості розвивати і пристосовувати право, відновити справедливість і має істотне значення для концепції справедливого стану, права, а особливо судового рішення.

Також судом встановлено, що відповідач тривалий час знаходиться на заробітках за кордоном та має можливість фінансово підтримувати сімю, що підтверджується наявними у справі письмовими доказами: повідомленнями банківської установи, які засвідчують наявність в нього коштів на депозитрахунку станом на 27листопада 2014 року, на які був накладений арешт і які він частково зняв протягом 2014 2015 року ( станом від 19 серпня 2015 року залишок становив 6 251, 92 євро).

У листопаді-грудні 2015 року ОСОБА_4 приїжджав на Україну. Для того, щоб виїхати за кордон, він заплатив 19 862 гривень заборгованості по аліментах на сина ОСОБА_12, що підтверджує платоспроможність відповідача у справі.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що в силу положень ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України дохід позивачки перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом, а відтак вона не являється такою, що потребує матеріальної допомоги суд не приймає до уваги, оскільки різниця між прожитковим мінімумом та доходами позивачки є незначною, а документально підтверджені витрати на лікування, понесені позивачкою очевидно перевищують її доходи

Враховуючи, що позивачка постійно тривалий час хворіє, є інвалідом другої групи, значні кошти витрачає на лікування, що унеможливлює можливість покращити своє здоровя посиленим харчуванням, санаторно курортним лікуванням, відповідач має можливість матеріально утримувати її, жодних доказів про те, що він хворіє, не може працювати, має на утриманні інших осіб, до суду ним не представлено, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міського суду Львівської області від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 липня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_13