Справа № 535/777/18
Провадження № 2/535/331/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Якименко Т.О., при секретарі Балала Л.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Котелевської селищної ради Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Котелевської селищної ради Полтавської областів якому просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 0,53 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: смт Котельва Полтавської області, вул. Спичака, 3 (стара адреса: вул. Спичака, 1) та належала до для смерті на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І//-ПЛ № 054030, виданого Котелевською селищною Радою нородних депутатів Полтавської області від 20.02.1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №830, ОСОБА_2, яка померла 27 вересня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є спадкоємцем за заповітом від 25.04.2006 року посвідченого державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори, на спадкове майно, що належало його тітці ОСОБА_2, яка померла 27 вересня 2017 року.

До складу спадкового майна увійшла земельна ділянка площею 0,53 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: смт Котельва Полтавської області, вул. Спичака, 3 (стара адреса: вул. Спичака, 1) та належала ОСОБА_2 до для смерті на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І//-ПЛ № 054030, виданого Котелевською селищною Радою нородних депутатів Полтавської області від 20.02.1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №830.

Для належного оформлення своїх спадкових прав, позивач звернувся до Другої полтавської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на його ім'я свідоцтва про право на спадщину, однак було повідомлено, що нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану вище земельну ділянку, оскільки позивачем не надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Позивач вважає, що відсутність у державному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцю, позбавляє його права як спадкоємця за заповітом отримати у спадщину спадкове майно.

Згідно з повідомленням Відділу у Котелевському району Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до Національної кадастрової системи вищевказана земельна ділянка належна ОСОБА_2, відповідно до державного акту серії ІV-ПЛ № 054030, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №247, не занесена, та згідно діючого законодавства України відділ не має правових підстав для надання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявивсь, про час і місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Позивач надав суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить справу розглянути без його участі.

Відповідач Котелевська селищна рада Котелевського району Полтавської області подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Положеннями ст. 200 ЦПК України визначено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.206 ЦПК України відповідачам відомі та зрозумілі.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів:- на право колективної власності на землю;- на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 264-268, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 392 ЦК України, ст. 81 Земельного кодексу України, Законом України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Котелевської селищної ради Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку,задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 0,53 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: смт Котельва Полтавської області, вул. Спичака, 3 (стара адреса: вул. Спичака, 1) та належала до для смерті на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І//-ПЛ № 054030, виданого Котелевською селищною Радою нородних депутатів Полтавської області від 20.02.1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №830, ОСОБА_2, яка померла 27 вересня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги у 30-ти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя