Ухвала

Іменем України

26 липня 2018 року

м. Київ

справа № 761/43507/16-ц

провадження № 61-38513ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційні скарги представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 та Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва, у складі судді Осаулова А. А., від 26 січня

2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Рубан С. М., Желепи О. В., Іванченка М. М., від 15 травня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бахрушина АндріяМиколайовича, стягувач - ОСОБА_7,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_7 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Шевченківський районний відділ ДВС міста Києва) Бахрушина А. М., стягувач - ОСОБА_7

Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні у Шевченківському районному відділі ДВС міста Києва у державного виконавця

Бахрушина А. М. перебуває виконавче провадження № 54784781 за виконавчим листом від 22 вересня 2017 року про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_7 коштів в сумі 132 636,20 грн. Стягувач повідомила державного виконавця про належне боржнику майно, але у рамках цього виконавчого провадження державний виконавець на здійснив виконавчі дії щодо опису та арешту майна боржника. Крім того, на примусовому виконанні у цьому ж відділі ДВС перебуває виконавче провадження № 38564989 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва № 2-4302/1 від 03 червня

2013 року. 29 червня 2017 року державним виконавцем Бахрушиним А. М. було винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: автомобіля Mazda6, реєстраційний номер НОМЕР_1. Скаржник зазначав, що у порушення вимог статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець постанову про об'єднання вказаних вище виконавчих проваджень не виносив. Проте 29 вересня 2017 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 38564989 без зняття накладеного у ньому постановою від 29 червня 2017 арешту на спірний автомобіль, що, на думку скаржника, є порушенням вимог

статей 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_7 просив суд визнати протиправними дії державного виконавця Бахрушина А. М. у частині вжиття заходів примусового виконання рішення у вигляді накладення арешту на автомобіль Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_1, в рамках виконавчого провадження № 54784781; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС міста Києва Бахрушина А. М. про опис та арешт майна боржника від 29 червня 2017 року (автомобіль Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_1) у виконавчому провадженні № 38564989 та приєднану до виконавчого провадження

№ 54784781;зобов'язати державного виконавця Бахрушина А. М. у зв'язку з закінченням виконавчого провадження № 38564989 негайно вчинити дії щодо зняття арешту з майна (коштів) боржника ОСОБА_7; зобов'язати державного виконавця негайно та у повному обсязі вчинити усі належні дії щодо витребування у стягувача ОСОБА_7 автомобіля Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_1, та передачі його боржнику.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня

2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 15 травня 2018 року, скаргу ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано незаконною та скасовано постанову про опис та арешт майна (автомобіль Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_1) від 29 червня

2017 року, винесену державним виконавцем Шевченківського районного відділу ДВС міста Києва Бахрушиним А. М. у виконавчому провадженні

№ 38564989.У задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_5 просить скасувати оскаржені судові рішення у частині відмови у задоволенні скарги та ухвалити нове рішення про задоволення скарги у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що суди, визнавши протиправною бездіяльність державного виконавця, дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги у частині зобов'язання державного виконавця вчинити дії щодо зняття арешту з майна (коштів) боржника, про що повинно бути зазначено у постанові про закінчення виконавчого провадження. На думку заявника, оскільки судом визнано незаконною та скасовано постанову про опис та арешт майна

від 29 червня 2017 року у виконавчому провадженні № 38564989, суд повинен був зобов'язати державного виконавця поновити порушене право скаржника на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У касаційній скарзі Шевченківський районний відділ ДВС міста Києва просить скасувати оскаржені судові рішення у частині задоволення скарги та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні скарги, посилаючись на неправильне застосування судами норм Закону України «Про виконавче провадження» та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами помилково не було застосовано положення статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки підставою для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника, серед іншого, є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів. На виконанні Шевченківського районного відділу ДВС міста Києва перебувало ще два відкритих виконавчих провадження, у яких боржником є та сама особа, а тому підстав для зняття арешту з майна боржника у державного виконавця не було.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Стаття 447 ЦПК України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Суди встановили, що 21 червня 2013 року постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС міста Києва

Бахрушина А. М. відкрито виконавче провадження № 38564989 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва від 03 червня 2013 року № 2-4302/11 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі

114 535 грн.

29 червня 2017 року в рамках виконавчого провадження № 38564989 державним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: автомобіля Mazda6, реєстраційний номер НОМЕР_1, який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7

29 липня 2017 року держаним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 38564989 на підставі

пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із фактичним виконанням боржником у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

26 вересня 2017 року державним виконавцем Бахрушиним А. М. відкрито виконавче провадження № 54784781 за виконавчим листом Шевченківського районного суду міста Києва від 22 вересня 2017 року

№ 761/43507/16-ц про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_7 коштів в сумі 132 636,20 грн.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Суди встановили, що постанова про об'єднання цих двох виконавчих проваджень між собою або з іншими виконавчими провадженнями державним виконавцем не виносилась.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За змістом статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Частково задовольняючи скаргу, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № 38564989 помилково не зняв арешт, який був накладений на спірний автомобіль. Враховуючи те, що постанова про об'єднання зазначених виконавчих проваджень державним виконавцем не виносилась, постанова про опис та арешт майна від 29 червня 2017 року в рамках виконавчого провадження

№ 38564989 не може застосовуватись у виконавчому провадженні

№ 54784781.

Колегія суддів погоджується в висновками судів попередніх інстанцій у частині відмови у задоволенні скарги, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» та ЦПК України не передбачено можливості витребування на користь боржника у стягувача арештованого майна у рамках процедури оскарження дій державного виконавця.

Вимоги щодо визнання протиправними дій державного виконавця

Бахрушина А. М. у частині вжиття заходів примусового виконання рішення у вигляді накладення арешту на автомобіль Mazda6, реєстраційний номер НОМЕР_1, в рамках виконавчого провадження № 54784781 від 26 вересня 2017 року є необґрунтованими, оскільки у рамках виконавчого провадження

№ 54784781 вищевказана постанова не виносилась.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зі змісту касаційних скарг та оскаржених судових рішень не вбачається неправильного застосування судами попередніх інстанцій положень Закону України «Про виконавче провадження», порушення норм процесуального права, а також впливу результатів розгляду справи на єдність правозастосовчої практики, при цьому доводи касаційної скарги не викликають розумних сумнівів щодо правильності застосування судами вищевказаних норм права та їх тлумачення.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 та Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 травня

2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві БахрушинаАндрія Миколайовича, стягувач - ОСОБА_7, - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О.В. Білоконь

С.Ф. Хопта