провадження №2/243/2135/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2018 року Слов?янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

За участю

секретаря судового засідання Міхєй В.Ю.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 м. Словянська, цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2

вимоги позивача: про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. У червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, він є власником будинку, який знаходиться за адресою: м. Словянськ, вїзд Солідарний, будинок № 14, на підставі свідоцтва про право на спадщину ААК № 256802, виданого державним нотаріусом Першої Словянської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_4 27.11.1979 року, та договору дарування серії НВ 0312774, виданого приватним нотаріусом ОСОБА_5 від 25.12.1997 року.

Вказав, що за вказаною адресою зареєстрована його донька ОСОБА_2, яка з 30.06.2014 року проживає у Російській Федерації.

Просить суд, визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 14, вїзд Солідарний у м. Словянську.

2. Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві,просив задовольнити позовні вимоги.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

3. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Надала заяву у якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнала та просила їх задовольнити, пояснила, що з 30.06.2014 року вона мешкає у Російській Федерації, на території якої їй надано тимчасовий притулок (а.с.23).

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

4. Ухвалою суду від 22.06.2018 року по справі проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.30).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

5. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будов та споруд, який знаходиться за адресою: м. Словянськ, в.Солідарний (колишній Пролетарський), будинок № 14, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.11.1997 року, виданого державним нотаріусом Першої Словянської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_4 27.11.1979 року, та договором дарування від 25.12.1997, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5 від 25.12.1997 року (а.с.7,8).

6. З довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку від 19.06.2018 року, слідує, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: м. Словянськ, вїзд Солідарний, будинок № 14. За вказаною адресою також зареєстровані: дружина ОСОБА_6 та донька ОСОБА_2 (а.с.19).

8. Відповідно до акту про фактичне проживання від 29.06.2018 року, наданого керівником комітету мікрорайону «Славтяжмаш», ОСОБА_2 дійсно зареєстрована з 2008 року, однак фактично не проживає за адресою: м. Словянськ, вїзд Солідарний, будинок № 14, з 30.06.2014 року (а.с.18).

Вказане підтверджується копією домової книги (а.с.20-22).

V. Оцінка Суду.

9. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

10. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини" використовує також практику Європейського суду як джерело права.

11. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

12. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

13. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено право на вільне володіння майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року).

14. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

15. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

16. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

17. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України).

18. Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором.

19. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України).

20. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

21. Відповідно вимог закону, зокрема ст. 405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

22. Крім того, у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила, що вона є дружиною позивача, ОСОБА_2 є її донькою, додала, що відповідач не мешкає у будинку з 30.06.2014 року, її особистих речей у будинку не має, комунальні платежі вона не сплачує, та позивач не чинить доньці перешкод у користуванні власністю.

23. У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила, що вона є давньою знайомою позивача, їй відомо, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2С, остання у будинку за адресою: м. Словянськ, вїзд Солідарний, будинок № 14, не мешкає з 30.06.2014 року, її особистих речей у будинку не має, додала, що позивач не чинить ОСОБА_2 перешкод у користуванні власністю.

24. Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 надав акт про фактичне проживання від 29.06.2018 року, складений керівником комітету мікрорайону «Славтяжмаш», та з якого слідує, що ОСОБА_2 дійсно зареєстрована з 2008 року, однак фактично не проживає за адресою: м. Словянськ, вїзд Солідарний, будинок № 14, з 30.06.2014 року (а.с.18).

25. У звязку з чим, суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, що передбачає втрачання права користування житлом члена сімї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірному будинку не мешкає, також, не заперечує проти задоволення позовної заяви, тому наявні підстави для визнання відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням.

24. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

25. Позивач, відповідно до позову не вимагає компенсації за понесені нею судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 319, 386, 391,396, 405 ЦК України, ст.ст. 12,13,259,263-265,268 ЦПК України, Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: м. Словянськ, вїзд Солідарний (колишній Пролетарський), будинок № 14), такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 14 по вїзду Солідарному (колишній Пролетарський), м. Словянська, Донецької області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку п.15.5 Перехідних Положень ЦПК України. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_8