Справа № 392/147/18
Провадження № 2/392/366/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Березія Ю.А.,

при секретарі Касьян З.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, вимагаючи змінити розмір аліментів, який зазначено у судовому наказі від 29 січня 2018 року у справі № 392/35/18 на користь ОСОБА_2 на неповнолітню дитину ОСОБА_3 з 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно на 50% прожиткового мінімуму для малолітньої дитини щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позовна заява мотивована тим, що на теперішній час позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 Позивач не згоден з виданим судовим наказом, тому, що син ОСОБА_3 є малолітньою, а не неповнолітньою дитиною, як зазначено у судовому наказі. Позивач стверджує, що він як батько приймає участь у вихованні та утриманні дитини. Позивач зазначив, що на сьогоднішній день він офіційно безробітнім і не погоджується з твердженнями відповідача, що має постійний заробіток (дохід); відповідач працює та щомісячно отримує заробітну плату. Позивач вказує на те, що має скрутне матеріальне становище.

05 березня 2018 року позивач надіслав до суду письмове клопотання про скасування судового наказу.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 вимагає відмовити у задоволенні позовної заяви про зменшення розміру аліментів.

Заява мотивована тим, що з моменту ухвалення судового рішення про стягнення аліментів позивач жодного разу аліменти не сплачував та не бажає добровільно утримувати дитину; з моменту розірвання стосунків малолітня дитина повністю перебуває на утриманні відповідача; позивач офіційно не працює з 17 квітня 2014 року, але при цьому займається підприємницькою діяльністю без її оформлення, виконує ремонтні роботи приміщень, за що отримує дохід. Відповідач зазначила, що після звільнення з роботи, під час спільного проживання сторони придбали будинок і робили в ньому ремонт, при цьому відповідач на той час перебувала у відпустці по догляду за дитиною і доходу не мала. Відповідач зазначила, що на даний час вона працює медичною сестрою в Маловисківській ЦРЛ, вимушена вийти з відпустки по догляду за дитиною, тому, що не має коштів утримувати себе і дитину. Відповідач стверджує, що позивач отримує достойний дохід від своєї підприємницької діяльності, не має інших утриманців та залишається проживати у спільному будинку. Відповідач вважає, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя.

У письмових запереченнях на відзив позивач зазначив, що у судовому наказі невірно зазначено статус дитини як неповнолітня, що на думку позивача впливає на розмір аліментів, які він має сплачувати. Відповідач перешкоджає у побаченні з дитиною. Позивач заперечив факт зайняття підприємницькою діяльністю. Придбання будинку і ремонт будинку здійснювався за рахунок власних заощаджень позивача. Крім того, позивач не визнав, що він проживає у придбаному будинку, який не придатний для проживання.

Позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 травня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маловисківського районного управління юстиції у Кіровоградській області між позивачем і відповідачем зареєстровано шлюб (а.с. 11).

Від спільного проживання сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

29 січня 2018 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області видано судовий наказ, яким з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2, на неповнолітню дитину ОСОБА_3, 07 грудня 2014 року, стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7).

Записами у трудовій книжці позивача ОСОБА_1 підтверджується, що з 17 квітня 2014 року працівник звільнився за угодою сторін з публічного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго»; з 08.07.2014 року по 04.04.2015 року позивач отримував допомогу по безробіттю (а.с. 14-15).

Відповідно до довідки Маловисківського районного центру зайнятості позивач ОСОБА_1 був зареєстрований як безробітній з 18 жовтня 2016 року; дата припинення реєстрації 29 травня 2017 року, допомогу по безробіттю не отримував (а.с. 16).

Документами Пенсійного фонду України щодо відомостей на застраховану особу підтверджується, що позивач ОСОБА_1 сплачував страхові внески до вересня 2016 року (а.с. 17-18).

У Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів щодо платника ОСОБА_1 відсутні відомості за період з лютого 2016 року по квітень 2017 року (а.с. 19).

Малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом з матірю ОСОБА_2 без реєстрації за адресою: м. Мала Виска Кіровоградської області, вул. Сухомлина, 114 (а.с. 39).

Станом на 01 березня 2018 року позивач ОСОБА_1 має заборгованість за виконавчим документом про стягнення аліментів на користь стягувача ОСОБА_2 в сумі 3667 гривень 50 копійок (а.с. 40).

Відповідно до частин першої і другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо.

Згідно частини третьої статті 181 СК України аліменти на дитину можуть присуджуватися в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша 183 СК України).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз положень вищезазначених законів вказує на те, що підставою для зміни розміру аліментів може бути, зокрема, зміна матеріального або сімейного стану платника аліментів.

Істотне значення для справи мають передбачені статтею 192 СК України обставини, які змінилися після ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, які надані учасниками справи, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів наявність обставин, що є підставами для зменшення розміру аліментів, а саме наявність відповідної домовленості про зменшення розміру аліментів з одержувачем аліментів, зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоровя чи наявність інших випадків, передбачених СК України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 офіційно не працює з квітня 2014 року, тобто як до ухвалення судового наказу, так і після його ухвалення.

Доказів джерел та розміру свого заробітку (доходу) за період з січня по липень 2018 року позивач не надав.

На інші обставини, які є підставою для зміни розміру аліментів, позивач не посилається.

Як вбачається з довідки державного виконавця розмір аліментів до сплати у січні і лютому 2018 року на виконання судового наказу від 29 січня 2018 року визначено в сумі по 1833 гривні 75 копійок.

Позивач ОСОБА_1, в порушення статті 180 СК України, не сплатив жодної гривни на утримання малолітньої дитини відповідно до ухваленого судового наказу від 29 січня 2018 року.

Посилання позивача на те, що на теперішній час він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 не звільняє його від сплати аліментів.

Зауваження позивача про те, що у судовому наказі невірно зазначено статус дитини як неповнолітньої не впливає на розмір аліментів, який визначено в частці від заробітку (доходу) боржника, враховуючи, що він може бути визначений як на користь однієї малолітньої дитини, так і на користь однієї неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (пункт 4 частини першої статті 161 СК України).

Чинний СК України не містить окремо визначених порядків щодо стягнення аліментів на малолітніх і неповнолітніх дітей.

Главою 15 СК України урегульовано обовязок матері, батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положення статті 170 ЦПК України не передбачають права боржника на подання заяви про скасування судового наказу, виданого відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України.

Заперечення відповідача грунтуються на тому, що позивач працює неофіційно і отримує достойний дохід від своєї діяльності, який дозволив сторонам придбати під час спільного проживання житловий будинок, у той час як позивач офіційно не працював, а відповідач перебувала у відпустці по догляду за дитиною і самостійного доходу не мала.

Зазначені твердження відповідача не спростовані позивачем належними і допустимими доказами. В запереченнях на відзив позивач зазначив, що будинок було придбано на його заощадження, що не позбавляє боржника можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Тому, суд не має законних підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 264, 265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1, пров. Перший Професійний, 9 в м. Мала Виска Кіровоградської області, паспорт громадянина України ЕВ 075944, ідентифікаційний номер НОМЕР_1;

відповідач ОСОБА_2, вул. Сухомлина, 114 в м. Мала Виска Кіровоградської області, паспорт громадянина України ЕВ 361891, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Головуючий

суддя