АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/108/18 Номер провадження 22-ц/786/1237/18Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 квітня 2018 року (повний текс виготовлено 26 квітня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до держави України в особі Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

05 січня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до держави України в особі Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 000 гривень, завданої неправомірними діями та бездіяльністю органу досудового розслідування та прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що у провадженні Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001412 від 01 жовтня 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ст. 345 КК України. Позивач неодноразово направляв ряд звернень (близько трьохсот) до різних установ (Адміністрація Президента України, Кабінет Міністрів України, Верховна Рада України, Національне антикорупційне бюро України, Генеральна прокуратура України, Уповноважений Верховної Ради з прав людини, Національна поліція України, Міністерство внутрішніх справ України, Народним депутатам України та іншим) з метою виключно застосування своїх повноважень, направлених на забезпечення повного, швидкого й неупередженого досудового розслідування кримінального провадження №0001412 від 01 жовтня 2015 року, адже з моменту порушення вказаного провадження минуло понад два роки та по вказаному провадженню його визнано потерпілим.

Однак, 22 травня 2017 року заступником начальника СВ Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області підполковником поліції ОСОБА_3 було винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001412 від 01 жовтня 2015 року, порушеного за ознаками злочину, склад якого передбачений ч. 2 ст. 345 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у звязку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. 14 червня 2017 року слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави було закрито провадження у справі №554/4303/17 за скаргою ОСОБА_2 на постанову від 22 травня 2017 року про закриття кримінального провадження №0001412 від 01 жовтня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, у звязку з скасуванням постанови про закриття кримінального провадження прокурором Полтавської місцевої прокуратури м. Полтави.

Крім того, в ході досудового розслідування 06 червня 2017 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у звязку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. Тобто, повторно 06 червня 2017 року старшим слідчим СВ Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 було винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001412 від 01 жовтня 2015 року за ч. 2 ст. 345 КК України, аналогічного змісту з постановою про закриття кримінального провадження від 22 травня 2017 року. У подальшому слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави ухвалою від 14 червня 2017 року було скасовано зазначену постанову про закриття кримінального провадження №0001412 від 01 жовтня 2015 року, порушеного за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, винесену старшим слідчим СВ Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 06 червня 2017 року.

Станом на 05 січня 2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001412 від 01 жовтня 2015 року за ознаками злочину, відповідальність за який передбачено ст. 345 КК України, слідчим не складено, прокурором не затверджено, не вручено підозрюваному ОСОБА_5 та справа до суду не направлена. Також, не вручено обвинувальні акти іншим особам, які завдавали тілесні ушкодження та чинили опір, створюючи перепони працівникам міліції ОСОБА_2 та ОСОБА_6

У результаті вказаної протиправної бездіяльності відповідачів ОСОБА_2 завдано моральної шкоди, що виразилася у позбавленні його права на проведення повноцінного досудового розслідування щодо фактів вчинення проти нього кримінального правопорушення та порушення його конституційних прав і свобод.

Моральні збитки полягають у стресах, моральних стражданнях та психоемоційних навантаженнях від протиправної системної бездіяльності Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області та працівників Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області, що встановлено судом та не потребує доказування.

У звязку з відсутністю відповідного належного контролю Полтавською місцевою прокуратурою Полтавської області та системної протиправної бездіяльності працівників Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області, позивач був вимушений відстоювати у судових засіданнях свої порушені права та інтереси, направляти велику кількість звернень та листів, а відтак йому завдано моральних збитків на суму 10 000000 (десять мільйонів) гривень.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 квітня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до держави України в особі Полтавського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилався на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне зясування обставин справи. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач та відповідачі: Полтавський РВП ГУ НП в Полтавській області, Полтавська місцева прокуратура будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, до суду не зявилися.

Від ОСОБА_2 надійшла зава про розгляд справи без його участі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Державної казначейської служби України, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у провадженні Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області перебували матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001412 від 01 жовтня 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України.

06 червня 2017 року старшим слідчим СВ Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001412 від 01 жовтня 2015 року за ч. 2 ст. 345 КК України (а.с.37-38).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14 червня 2017 року було скасовано постанову про закриття кримінального провадження №0001412 від 01 жовтня 2015 року, порушеного за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, винесену старшим слідчим СВ Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 06 червня 2017 року (а.с. 39-40).

У подальшому обвинувальний акт від 15 лютого 2018 року по кримінальному провадженню №0001412 від 01 жовтня 2015 року, порушеного за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, направлений до суду та знаходиться на судовому розгляді в Полтавському районному суді м. Полтави (а.с.143-147).

Судом першої інстанції вірно визначено, що ОСОБА_2, як на підстави позову посилався на бездіяльність слідчих, прокуратури при проведенні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, безпідставне затягування строків досудового розслідування, наявністю ухвали слідчого судді, за якою встановлено факт бездіяльності відповідачів.

У позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що неодноразово направляв ряд звернень до різних установ з метою вчинення відповідними органами повного, швидкого й неупередженого досудового розслідування кримінального провадження порушеного за ст. 345 КК України за яким його визнано потерпілим. Йому надавалася відповідь, що досудове розслідування триває. У подальшому постановою від 22 травня 2017 року закрито кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у звязку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. За захистом свого порушеного права він був вимушений звернутися до суду, що спричинило стрес, хвилювання та психоемоційні навантаження. Ухвалою слідчого судді постанову про закриття провадження було скасовано. Вказує на те, що у звязку з відсутністю належного контролю та бездіяльністю відповідних органів він був вимушений відстоювати у судовому засіданні свої порушені права та інтереси, направляти велику кількість звернень та листів, а відтак йому завдано моральну шкоду на суму 10000000 грн.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до п.п. 2, 6, 7 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом . Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Як вбачається з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно правової позиції викладеної у п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків позивачів, вимагають від них додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до вимог ст.ст. ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, позивачем не доведено завдання йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідачів, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням чи бездіяльністю відповідачів та вини відповідачів в її заподіянні, не зазначено з чого він виходив при визначенні розміру заподіяної шкоди.

При цьому, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що рішення про визнання протиправною бездіяльності слідчих органів і процесуальних прокурорів під час досудового розслідування за кримінальним провадженням №0001412 від 01 жовтня 2015 року не приймалось компетентними органами, а скасування постанови про закриття провадження у справі не свідчить про протиправність дій працівників поліції та прокуратури, оскільки вони діяли в межах своїх процесуальних повноважень; не свідчать про наявність їх вини та завдання цим шкоди позивачу.

Тоді як, постанова про закриття кримінального провадження була скасована судом не з підстав неправомірності, а з підстав передчасності її висновку та необхідністю проведення додаткових слідчих дій, що не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування і завдання цим шкоди позивачеві.

Зважаючи на зазначене, є вірним висновок суду першої інстанції, що позивачем не доведено та не надано належних доказів, що підтверджували б отримання ним моральної шкоди, спричиненої правоохоронними органами.

Доводи наведені в апеляційній скарзі щодо незаконного посилання судом першої інстанції на відзив Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області, який позивачем у встановлений судом строк не отримав не є підставою для скасування рішення суду, оскільки не призвело до не правильного вирішення справи, так як при винесенні рішення суд керується чинним законодавством, а не позицією сторін, зокрема зазначеною у відзиві.

Посилання ОСОБА_2 на те, що в оскаржуваному рішенні вказано обставини, які не відповідають дійсності, а саме: «Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року та ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року відмовлено у позовних вимогах ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, яку допущено під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001412 від 01 жовтня 2015 року», є необґрунтованими так як дана інформація міститься в описовій частині при зазначенні змісту відзиву Полтавської місцевої прокуратури та не була підставою для відмови в задоволенні позову.

Крім того, дана інформація є дійсною.

Так, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року залишеною без змін ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року адміністративний позов задоволеню частково. Визнано протиправними дії слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_2 від 20 травня 2017 року № ФИ-6906327 та відповідь від 07 червня 2017 року в частині надання відповіді на вказане звернення.

Зобов'язано слідче управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області повторно розглянути звернення ОСОБА_2 від 20 травня 2017 року № ФИ-6906327 із наданням відповідей в розрізі кожного із поставлених у зверненні питань відповідно до порядку, визначеного Законом України «Про звернення громадян».

В задоволенні решти позовних вимог, а саме щодо визнання протиправною бездіяльності, яку допущено під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001412 від 01 жовтня 2015 року, відмовлено.

Безпідставними є посилання ОСОБА_2 щодо його незгоди с позицією представника відповідача Державної казначейської служби України ОСОБА_7, оскільки зазначення позиції сторони саме по собі не є підставою для задоволення позову.

Доводи наведені в апеляційній скарзі про те, що позивачу заподіяно моральна шкода неправомірними діями, бездіяльністю працівників правоохоронних органів, йому самостійно прийшлося захищати свої права, в тому числі в судовому засіданні, на що суд першої інстанції не звернув уваги, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення виходячи з наступного.

Як вбачається, вказані доводи досліджувалися судом першої інстанції та були відхилені в рішенні суду першої інстанції. При цьому, як вже зазначалося ОСОБА_2 не доведено причинно-наслідкового звязку між зазначеними ним діями, бездіяльністю відповідачів та заподіянням йому моральної шкоди. Тоді як, звернення ним до суду є реалізацією його права, а не доказом заподіяння йому моральної шкоди.

Щодо його неодноразових звернень до установ з метою захисту своїх прав та спонукання відповідних органів вчини певні дії, то з матеріалів справи вбачається, що відповіді на дані звернення йому надавалися, в разі не розгляду звернення його права були захищені в судовому порядку, вже зазначеною постановою Адміністративного суду Полтавської області. Таким чином, дана обставина свідчить про ведення активної переписки між сторонами, можливість позивача бути проінформованим про хід досудового розслідування та можливість захисту своїх прав, а не заподіяння моральної шкоди. Крім того, не може бути підтвердженням заподіяння шкоди ОСОБА_2 лист про винесення доган працівникам СВ Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області, оскільки він свідчить про контроль за вчиненням досудового розслідування та вжиття дій, щодо його прискорення. Також, як вже зазначалося, винесення ухвали суду про скасування постанови про закриття кримінального провадження не може бути підставою для доведення обґрунтованості позову так, як вона була скасована з підстав передчасності її висновку та необхідністю проведення додаткових слідчих дій.

Посилання ОСОБА_2 на те, що під час досудового розслідування він неодноразову звертався до лікаря та проходив амбулаторне лікування, що підтверджується матеріалами справи, не є підставою для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено, що погіршення стану його здоровя, загострення хронічної хвороби та госпіталізація до Полтавського обласного клінічного шкірно-венеричного диспансеру викликано саме бездіяльністю відповідачів та хвилюванням з цього приводу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що висновки Європейського суду з прав людини зазначені позивачем, як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі не суперечать висновкам суду першої інстанції.

А питання щодо можливості чіткого доведення заподіяння моральної шкоди покладаються на розсуд суду відповідно до обставин справи.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, дав об'єктивну оцінку зібраним у справі доказам, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 12 липня 2018 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: Т.В. Одринська

ОСОБА_8