Провадження № 22-ц/772/1527/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 рокуСправа № 127/20754/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Марчук В.С., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представника позивача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4; представника відповідача адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7, Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

Рішення ухвалила суддя Луценко Л.В.

Рішення ухвалено об 11.09 год. у м. Вінниці.

Повний текст судового рішення складено 18 травня 2018 року,

Встановив:

В вересні 2017 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, мотивуючи свої вимоги тим, що 6 вересня 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31248843, на підставі якого за ПАТ КБ «Приватбанк» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1, що належала йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 11 травня 2005 року.

5 грудня 2016 року у звязку з виявленням помилки це рішення приватним нотаріусом ОСОБА_7 було скасовано та в цей же день нею прийнято нове рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32735890, на підставі якого за ПАТ КБ «Приватбанк» зареєстровано право власності на згадану квартиру.

Зазначив, що 11 травня 2005 року між ним та КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № VIH0GF02020555 та в забезпечення виконання зобовязань за цим договором 11 травня 2005 року між ними було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, згідно якого ним було передано в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

19 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, згідно з яким «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» придбало у ЗАТ КБ «Приватбанк» право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, про що до державного реєстру іпотек було внесено відповідні зміни.

14 квітня 2016 року між «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір викупу (відступлення) прав вимоги, відповідно до якого ПАТ КБ «Приватбанк» придбало право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, проте відомості про це до реєстру іпотек були внесені лише 5 грудня 2016 року.

Згідно інформаційної довідки підставою реєстрації приватним нотаріусом ОСОБА_7 права власності ПАТ КБ «Приватбанк» на спірну квартиру стало повідомлення банку від 28 липня 2016 року.

Проте станом на 28 липня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» не набув прав іпотекодержателя, оскільки таке право до реєстру іпотек внесено лише 5 грудня 2016 року, а тому повідомлення від 28 липня 2016 року не могло бути підставою для реєстрації права власності банку на квартиру.

Крім того зазначив, що таке повідомлення від 28 липня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» на його адресу не направлялось та ним не було отримано.

В порушення ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на момент набуття предмета іпотеки у власність не було проведено оцінку предмета іпотеки.

Також пунктом 4 договору іпотеки передбачено випуск заставної, яка повинна була бути подана для проведення державної реєстрації права власності відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Проте, як вбачається із інформаційної довідки, такий документ реєстратору не подавався.

В звязку з цим просив визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32735890, прийняте 5 грудня 2016 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7

8 лютого 2018 року позивач ОСОБА_6 подав до суду заяву про зміну (доповнення) підстав позову, в якій зазначив, що крім підстав, зазначених у позовні заяві щодо незаконності оспорюваного рішення, він зазначає й іншу підставу, а саме те, що 21 жовтня 2016 року на його адресу та адресу приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8, якою був посвідчений договір іпотеки, відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» було надіслано заяву про те, що ОСОБА_6 виконані умови кредитного договору № VIH0GF02020555 від 11 травня 2005 року, у звязку з чим та у відповідності до п. 2 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» договір іпотеки, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ним, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1055, припинив свою дію. Тобто на момент прийняття оспорюваного рішення договір іпотеки, на підставі якого приватним нотаріусом ОСОБА_7 було прийнято оспорюване рішення, був припинений.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2018 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32735890, прийняте 5 грудня 2016 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7

Стягнуто в рівних частках з приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним і необґрунтованим через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції розгляд справи здійснив поверхнево й упереджено, не спрямував розгляд на забезпечення повного, всебічного та обєктивного зясування обставин справи.

Відповідно до пункту 3 абзацу 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з підпунктом 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Отже, справа розглядається Апеляційним судом Вінницької області, який діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити, а законне рішення суду залишити без змін.

Відповідач приватний нотаріус ОСОБА_7, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, письмового відзиву на апеляційну скаргу не надіслала.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 11 травня 2005 року між КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № VIH0GF02020555 (а. с. 15-16).

Також 11 травня 2005 року в забезпечення виконання ОСОБА_6 зобовязань за цим кредитним договором між ним та КБ «Приватбанк» укладено договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, що належить йому на праві власності квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 11 травня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1053 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 589171 від 11 травня 2005 року. Договір іпотеки 11 травня 2005 року зареєстрований в реєстрі за № 1055 та в реєстрі заборон за № 1056 (а. с. 19-20).

19 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (Продавець) та «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 19 лютого 2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 351 та № 352, відповідно до умов якого покупець придбав у продавця іпотечні активи (права вимоги за кредитами, за іпотеками та за договорами страхування) (а. с. 38-42).

14 квітня 2016 року між «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (Продавець), ПАТ КБ «Приватбанк» (Покупець) та «ТМФ Трасті Лімітед» (Довірчий Управитель) було укладено договір викупу (відступлення) прав вимоги, згідно умов якого покупець придбав у продавця основні іпотечні активи (права вимоги за іпотеками та кредитами) (а. с. 21-37; 183-197).

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32735890 від 5 грудня 2016 року, прийнятого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7, проведено державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «Приватбанк» на квартиру №46 по вул. Андрія Первозванного (Стахурського), 14 в м. Вінниці (а. в. 146).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, сформованої 29 березня 2017 року, вбачається, що підставою виникнення права власності (номер запису про право власності: 17830398) є: договір іпотеки № 1055 від 11 травня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 050 від 28 липня 2016 року; повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» №976 від 28 липня 2016 року (а. с. 6).

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на день укладення договору іпотеки 11 травня 2005 року) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 2). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (ч. 3). Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобовязання є недійсними (ч. 4).

Частинами 1, 2 статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Пункт 26 договору іпотеки від 11 травня 2005 року містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку». ОСОБА_8 пунктом сторони договору погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобовязаний письмово повідомити іпотекодавця; або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у спосіб, визначений ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 10 цього Закону державним реєстратором є нотаріус.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, в редакції чинній на час здійснення оскаржуваної реєстраційної дії (5 грудня 2016 року), передбачено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обовязково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено відповідно до законодавства, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Згідно з п. 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Копія реєстраційної справи, в якій прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ПАТ КБ «Приватбанк» на квартиру АДРЕСА_2, що була надана Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради на запит суду першої інстанції (а. с. 125 -159), містить повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» від 28 липня 2016 року № 976/1, що було направлено ОСОБА_6, згідно з яким банк повідомив боржнику про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 713 030 грн. до 28 серпня 2016 року, та попередив, що в разі невиконання цієї вимоги банком буде звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на предмет іпотеки (а. с. 141).

Це повідомлення отримано ОСОБА_6 1 серпня 2016 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 050 (а. с. 142).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції послався на те, що станом на дату направлення повідомлення позивачу на 28 липня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» не набув прав іпотекодержателя за іпотечним договором, оскільки договір викупу (відступлення) прав вимоги, укладений 14 квітня 2016 року між «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», ПАТ КБ «Приватбанк» та «ТМФ Трасті Лімітед», укладений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, а відповідно до ч. 2 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом, та на час вчинення оспорюваної реєстраційної дії іпотекодержателем відповідно до відомостей реєстру був «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ». Крім того, як свідчить заява ПАТ КБ «Приватбанк» від 21 жовтня 2016 року № 20.1.0.0.0/7-20160916/176 ОСОБА_6 виконані умови кредитного договору, в звязку з чим відповідно до п. 2 ст.17 Закону України «Про іпотеку» договір іпотеки від 11 травня 2005 року слід вважати таким, що припинив свою дію, на підставі чого банк просив зняти заборону із спірної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що виключає можливість вчинення нотаріусом оскаржуваної реєстраційної дії 5 грудня 2016 року. Також підставою для задоволення позову суд першої інстанції зазначив те, що банк не звертався до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором, а відразу зареєстрував право власності на спірну квартиру за банком у звязку з виникненням заборгованості за кредитним договором.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи та спростовуються матеріалами справи.

Як свідчать матеріали справи 14 квітня 2016 року між «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», ПАТ КБ «Приватбанк» та «ТМФ Трасті Лімітед» було укладено договір викупу (відступлення) прав вимоги, згідно умов якого покупець ПАТ КБ «Приватбанк» придбав у продавця «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» основні іпотечні активи (права вимоги за іпотеками та кредитами). Цей договір 14 квітня 2016 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі за № 1172, 1173 (а. с. 21-37; 183-197).

Зазначеним спростовується висновок суду першої інстанції в тому, що цей договір укладено у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що була чинною на час укладення договору іпотеки 11 травня 2005 року взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно з ч. 1 ст. 4 цього Закону обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Враховуючи те, що на час укладення договору іпотеки від 11 травня 2005 року взаємні права та обовязки за договором виникали з моменту його нотаріального посвідчення і законом не було передбачено обовязкової державної реєстрації такого договору, то відповідно з моменту нотаріального посвідчення договору викупу (відступлення) прав вимоги, укладеного 14 травня 2016 року між «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», ПАТ КБ «Приватбанк» та «ТМФ Трасті Лімітед», тобто з 14 травня 2016 року, до ПАТ КБ «Приватбанк» перейшло право іпотекодержателя за цим договором.

Апеляційний суд також не погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість вчинення нотаріусом оспорюваної реєстраційної дії 5 грудня 2016 року в звязку із наявністю заяви ПАТ КБ «Приватбанк» від 21 жовтня 2016 року № 20.1.0.0.0/7-20160916/176, якою банк повідомляє про виконання умов кредитного договору ОСОБА_6 та в звязку з цим просить зняти заборону в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1, накладену на підставі договору іпотеки від 11 травня 2005 року.

По справі встановлено, що зазначена заява від 21 жовтня 2016 року №20.1.0.0.0/7-20160916/176 була направлена банком в звязку з тим, що 6 вересня 2016 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31248843, на підставі якого за ПАТ КБ «Приватбанк» було зареєстровано право власності на спірну квартиру (звернуто стягнення на предмет іпотеки). В звязку з цим 21 жовтня 2016 року банком і було направлено заяву № 20.1.0.0.0/7-20160916/176 про припинення іпотеки.

Проте 5 грудня 2016 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 6 вересня 2016 року, індексний номер 31248843 було скасовано в звязку з виявленням помилки.

Станом на день вчинення оспорюваної реєстраційної дії 5 грудня 2016 року заборгованість за кредитним договором позивачем ОСОБА_6 не погашена, тому іпотека не була припинена.

Позивач не надав суду доказів погашення ним заборгованості за кредитним договором.

Також апеляційний суд вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про передчасність звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, враховуючи те, що банк не звертався до суду з позовом про стягнення із позивача заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Стаття 36 цього Закону передбачає можливість вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Таким чином в разі невиконання або належного виконання боржником основного зобовязання за кредитним договором іпотекодержатель вправі в будь-який час задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку на підставі договору. При цьому законом не передбачено обовязкового звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, що має передувати зверненню стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що позов ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 5 грудня 2016 року, індексний номер 32735890, до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (п. 3 ч. 1); порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п. 4 ч. 1).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В звязку із задоволенням апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» до стягнення з позивача на користь банку підлягає сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 960 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7, Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 960,00 грн. в рахунок повернення судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:ОСОБА_2
Судді:ОСОБА_11
ОСОБА_12

Повний текст судового рішення складено 19 липня 2018 року.

Згідно з оригіналом

Суддя М.В. Матківська