Справа № 333/2221/18
Провадження № 2/333/1549/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого-судді Кулик В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Носаченка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, за правила загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

04.05.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, який в подальшому 04.06.2018 року уточнювала.

В обґрунтування позову зазначено наступне. Позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, який 27.02.2002 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16.08.2017 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більш як до досягнення ним 23 років. Позивач зазначає, що звертаючись до суду, вона просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ? частини, але, суд відповідно до вимог ст. 182 СК України врахував матеріальне становище відповідача, який в судовому засіданні пояснив, що у нього на утриманні перебуває онкологічна хвора мати, та факт того, що відповідач має інвалідність.

Позивач зазначила, що на теперішній час мати відповідача померла, відповідач працює, отримує заробітну плату у розмірі приблизно 8 000 грн., та щомісячно отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1 373 грн., на його утриманні інших осіб, зокрема, неповнолітніх дітей немає. Матеріальний стан позивача погіршився, коштів на утримання дитини їй, які сплачує відповідач у вигляді аліментів, не вистачає. Добровільно збільшити розмір аліментів відповідач відмовляється, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Посилаючись на вище вказане, просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 згідно з рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2017 року, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з часу звернення до суду з даним позовом і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більш ніж до виповнення йому 23-річного віку. Також, просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп.

Ухвалою суду від 05.06.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.

Ухвалою суду від 15.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу № 333/2221/18 до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, заперечує проти задоволення позовних вимог, просить у задоволені позову відмовити. При цьому зазначив, що згоден сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі визначеному рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 333/7460/17 від 13.11.2017 року у розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу). Оскільки, хоча він отримує офіційно заробітну плату приблизно 8 000 грн., однак з цих коштів йому необхідно самому існувати, сплачувати за комунальні послуги. Також зазначив, що на його утриманні перебуває батько ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є також інвалідом 2 групи та потребує додаткових коштів на ліки.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки про виклик до суду, причини неявки останнього суду не відомі.

Розглянувши матеріали справи, взявши до уваги заяви позивача та відповідача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони з 03.04.1999 року перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя про, що було видано свідоцтво про одруження, серії 1-ЖС № 060998, актовий запис № 106 (а.с. 6).

Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії 1-НО № 323254, виданого 27.08.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Маріуполя, Донецької області, шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_2 розірвано (а.с. 7).

Під час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що повторно Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя було видане свідоцтво про народження серії І-ЖС № 075126 від 15.03.2001 року, актовий запис № 363 (а.с. 9).

14.07.2006 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6, про що Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції було видано свідоцтво про шлюб серії 1-ЖС № 021878, актовий запис № 585 (а.с. 12).

08.09.2015 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінив прізвище на «Діденко», про що Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції було видано свідоцтво про зміну імені, серії 1-ЖС № 006419 від 08.09.2015 року, актовий запис № 62 (а.с. 10).

13.11.2017 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі № 333/4760/17 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_7 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16.08.2017 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більш як до досягнення ним 23 років. Дане рішення суду набуло законної сили 24.11.2017 року (а.с. 28).

Як вбачається з довідки Запорізького електротехнічного коледжу Запорізького національного технічного університету № 39 від 07.08.2017 року, ОСОБА_3 є студентом 1-го курсу денної форми навчання з терміном навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року (а.с. 11).

Однак, суд не може врахувати дану довідку, оскільки вона видана відповідним навчальним закладом більше року тому, а саме 07.08.2017 року. Позивачем не надано доказів чи перебуває зараз у навчальному закладі ОСОБА_3 на навчанні, на якому курсі та за якою формою навчання.

Крім того, позивачем надано суду квитанції про перерахування нею на відповідний розрахунковий рахунок коледжу суми грошових коштів за навчання, однак суду не надано доказів стосовно вартості навчання за певний період часу ОСОБА_3 (наприклад за семестр, за рік), тому суд не може врахувати як докази долучені позивачем квитанції (а.с. 51-53).

Також, суд не може врахувати як доказ посилання позивача про покращення матеріального стану відповідача через смерть його матері, яка перебувала у нього на утриманні, оскільки даний факт не було враховано Комунарським районним судом м. Запоріжжя при ухваленні рішення від 13.11.2017 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 3 ст. 199 СК України, встановлено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 1 цієї ж статті, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За змістом ч. 1, 2 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, встановлено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зазначений обовязок покладається на батьків за умови, якщо вони мають змогу надавати таку матеріальну допомогу.

Таким чином, суд при вирішенні справи щодо стягнення аліментів, в тому числі і на утримання повнолітніх сина, дочки, які продовжують навчання, враховує, зокрема, можливість відповідачем надавати матеріальну допомогу на їх утримання.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, наявні у ній докази, суд дійшов висновку, що матеріальний стан відповідача останнім часом суттєво не покращився, належних доказів, що підтверджують цю обставину позивачем не надано. Крім того, судом встановлено, що у відповідача на утриманні перебуває його батько пенсіонер ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є інвалідом 2 групи, потребує додаткових коштів на ліки, має кредитні зобовязання (а.с. 59-61), необхідність сплати коштів за комунальні послуги (а.с. 70-73).

Враховуючи, що позивач є працездатною особою, остання не надала суду доказів на підтвердження того, що її матеріальний стан, з часу ухвалення судом рішення від 13.11.2017 року, прогрішився.

Сторони несуть рівні витрати по утриманні повнолітньої дитини. Позивач не надала до суду доказів того, що вона справді має потребу у коштах на утримання повнолітньої дитини яка навчається, та що відповідач не надає своїй повнолітній дитині такої матеріальної допомоги.

Як убачається із письмових пояснень відповідача, стан його здоров'я і матеріальне становище, які були на часі ухвалення 13.11.2017 року судового рішення про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання не змінились, тобто з часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, не покращились.

За викладених обставин та з огляду на те, що у судовому засіданні не доведено можливість відповідачем сплачувати аліменти у більшому розмірі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то відповідно всі судові витрати на сплату судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 198, 199, 200 Сімейного кодексу України, ст. ст. 5, 12, 13, 78, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення складено і підписано суддею 21.12.2018 року.

Суддя: В.Б. Кулик