АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1825/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 Степченко М.Ю.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів :

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісова Т.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області;

особа, яка подала апеляційну скаргу: головний спеціаліст - юрисконсульт відділу представництва інтересів Фонду в судах та інших органах юридичного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - Бігун Людмила Анатоліївна;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу головного спеціаліста - юрисконсульта відділу представництва інтересів Фонду в судах та інших органах юридичного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - Бігун Людмили Анатоліївни на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Степченка М.Ю., у справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про стягнення коштів та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про стягнення коштів та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що на підставі вимоги про сплату боргу на суму 17 361 грн. 49 коп. від 30 травня 2016 року № Ф-01 та рішення № 3 від 03 серпня 2016 року про застосування фінансових санкцій - штрафу 1 719,15 грн. та нарахування пені на суму 41 714,21 грн. відповідачем через Золотоніський відділ ДВС було стягнуто кошти в сумі 19 177,64 грн. з його рахунку у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Також з його пенсії було стягнуто кошти в якості компенсації штрафу, виконавчого збору, та витрат на проведення виконавчих дій, всього на загальну суму 2 923,28 грн.

Вказані вище рішення були оскаржені ОСОБА_5 та скасовані в судовому порядку. Таким чином, оскільки підстава для стягнення коштів з позивача відпала, він неодноразово звертався до відповідача з заявами про повернення коштів, які останнім проігноровані.

В своєму позові ОСОБА_5 зазначає, що такою бездіяльністю з боку відповідача йому завдано матеріальну та моральну шкоду, яка полягає у моральних і фізичних стражданнях, що позивач пережив в результаті порушення свого права власності, а також в тому, що він переживає нервозність у зв'язку з неможливістю повернути власні кошти, розмір якої може відшкодувати хоча б витрати, пов'язані з відновленням його емоційного стану, відпочинком від усього, що сталося і який позивач оцінює у 20 000,00грн.

ОСОБА_5 просив суд:

- стягнути з Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на його користь грошові кошти в сумі 22 100,92 грн. та завдану моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн.;

- стягнути з Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати та витрати на правову допомогу.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21 червня 2018 року замінено первісного відповідача Золотоніське об'єднане управляння Пенсійного фонду України в Черкаській області на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаські області.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05 жовтня 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 22 100,92 грн.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_5 судовий збір у сумі 704,80 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, головний спеціаліст - юрисконсульт відділу представництва інтересів Фонду в судах та інших органах юридичного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - Бігун Л.А. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність рішення нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи просила, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2017 року - скасовано. Адміністративний позов ОСОБА_5 - задоволено. Скасовано вимогу про сплату боргу від 30 травня 2016 року № Ф-01 і рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені від 03 серпня 2016 року № 3, прийняті Золотоніським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Черкаської області.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що сплата недоїмки-страхових внесків впливає на зарахування стажу найманим працівникам, які працювали у ОСОБА_5 за період з січня 2009 року по грудень 2010 року. Якщо застрахованим особам, які працювали у позивача, та яким, в результаті сплати недоїмки позивачем був зарахований стаж за 2009 рік буде скасовано зарахування стажу за цей період, то це порушить конституційні права застрахованих осіб, а саме право на соціальний захист в разі втрати працездатності та право на пенсію, так як ці права прямо пропорційно залежть від стажу особи, який в свою чергу залежить від сплачених внесків.

Оскільки рішенням Київського апеляц3ійного адміністративного суду повернення коштів ОСОБА_5 не передбачалось, підстави для повернення сплачених ним коштів - відсутні.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Підстав для застосування положень ч.3 ст.369 ЦПК України встановлено не було.

Згідно частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03 грудня 2018 року справу призначено до розгляду в апеляційному суді Черкаської області в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Сторони не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступгих підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає в повній мірі зазначеним вище вимогам.

За результатами розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що в постанові від 26 жовтня 2017 року судом не передбачено повернення стягнутих коштів, не позбавляє позивача права звернутися з позовом про їх повернення в порядку цивільного судочинства. Крім того, не заслуговують на увагу доводи відповідача в частині того, на які потреби зараховані дані кошти і які їх повернення потягне наслідки, оскільки рішенням суду, яке є обов'язковим для виконання, встановлено безпідставність їх нарахування та стягнення взагалі. Таким чином, не відповідає дійсності твердження представника відповідача про виконання відповідачем вказаного вище рішення в повному обсязі.

Також суд першої інстанції прийшов до висновку, що не підлягає до задоволення вимога позивача про компенсацію заподіяної моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., оскільки не було надано належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності. А вимоги позивача, щодо стягнення на його користь витрат на правову допомогу були залишені судом першої інстанції без задоволення, оскільки позивачем не було надано підтверджуючих документів, щодо отримання ним правової допомоги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що із вимоги про сплату боргу від 30 травня 2016 року № Ф-01, виданої Золотоніським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Черкаської області, вбачається, що станом на 30 травня 2016 року заборгованість зі сплати страхових внесків, фінансових санкцій (штрафів) та пені ОСОБА_5 становить 17 361,49 грн., які Золотоніське об'єднане УПФУ Черкаської області вимагає сплатити.

Із рішення № 3 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду від серпня 2016 року вбачається, що до ОСОБА_5 застосовано санкції у вигляді стягнення суми штрафу в розмірі 1 719,15 грн. та нарахування пені в розмірі 41 714,21 грн.

Відповідно до платіжної вимоги № 75 від 20 липня 2016 року з рахунку ОСОБА_5 у АТ «Райффайзен банк Аваль» стягнуто 19 177,64 грн. згідно з вимогою № ф-01 від 30 червня 2016 року ПФУ та постанови державного виконавця про арешт коштів боржника ВП № 51577531 від 13 липня 2016 року.

Як вбачається з повідомлення Золотоніського об'єднаного УПФУ Черкаської області № 11364/05 від 26 грудня 2017 року відрахування з пенсії ОСОБА_5 на користь Золотоніського об'єднаного УПФУ Черкаської області проводились з 01 листопада 2016 року по 31 травня 2017 року щомісячно на загальну саму 2 923,28 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2017 року скасована. Адміністративний позов ОСОБА_5 задоволено, скасовано вимогу про сплату боргу від 30 травня 2016 року № Ф-01 на суму 17 361 грн. 49 коп., і рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені від 03 серпня 2016 року № 3.

Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 10 січня 2018 року, останній звертався до відповідача з проханням повернути йому стягнуті з нього на підставі скасованої вимоги та рішення кошти.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов»язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

За змістом частини першої статті 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

З огляду на вище зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстава для стягнення грошових коштів з ОСОБА_5 відпала, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року, яка набрала законної сили, скасовано вимогу про сплату боргу на суму 17 361 грн. 49 коп., і рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені. Тому отримані відповідачем кошти від позивача в сумі 22 100,92 грн., отримані з підстави, яка згодом відпала та підлягають поверненню ОСОБА_5

Посилання в апеляційній скарзі на те, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року не містить прямої вказівки на повернення коштів ОСОБА_5, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Оскільки ОСОБА_5 скористався своїм правом щодо звернення до суду з цивільним позовом про повернення коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що сплачена ОСОБА_5 сума заборгованості являється страховими внесками, а їх сплата впливає на зарахування стажу найманим працівникам, які працювали у позивача та яким, в результаті сплати недоїмки позивачем був зарахований стаж, а у разі стягнення коштів найманим працівникам буде скасовано зарахування стажу за певний період, колегія суддів не бере до уваги, оскільки встановлено, що ОСОБА_5 є власником коштів, що були сплачені ним, з підстав які відпали, тому він не може бути позбавлений права власності на ці кошти.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Підстав для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення колегія суддів не знаходить.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу головного спеціаліста - юрисконсульта відділу представництва інтересів Фонду в судах та інших органах юридичного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - Бігун Людмили Анатоліївни - залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про стягнення коштів та моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції в порядку та на умовах визначених ЦПК України.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова