АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2017 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс ОСОБА_3» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ТОВ «Фідобанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 25 липня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №014/14655/5/20641, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 25 380 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у діапазоні від 11,5% до 8,5%.

25 липня 2008 року, з метою забезпечення зобовязань за кредитним договором, між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір застави транспортного засобу №014/14655/5/20641/1, за умовами якого предметом застави є автомобіль Mitsubishi Lanser X, 2008 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1.

30 вересня 2014 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Вендор» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 6, на підставі якого ТОВ «ФК «Вендор» набуло право вимоги до відповідача.

Умови договору позичальником не виконуються, у зв'язку з чим станом на 21 березня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 9 668,89 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 253 739,74 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту 8 858,04 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 232 460,68 грн., заборгованості за процентами 810,85 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 21 279,06 грн.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 вересня 2015 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

28 вересня 2015 року ТОВ «Фінанс ОСОБА_3» звернулося до суду з уточненим позовом, посилаючись на те, що 28 травня 2015 року між ТОВ «ФК «Вендор» та ТОВ «Фінанс ОСОБА_3» укладено договір про відступлення права вимоги, на підставі якого ТОВ «Фінанс ОСОБА_3» набуло право вимоги до відповідача, тому вважає за необхідне подати уточнений позов в частині належного позивача.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2017 року позов ТОВ «Фінанс ОСОБА_3» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінанс ОСОБА_3» заборгованість за кредитним договором №014/14655/5/20641 від 25 липня 2008 року станом на 21 березня 2016 року в розмірі 9 668,89 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 253 739,74 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту 8 858,04 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 232 460,68 грн., заборгованість за процентами 810,85 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 21 279,06 грн.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судом було встановлено факт про порушення відповідачем кредитних зобов'язань та майнових інтересів позивача, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

В апеляційній скарзі, поданій 19 лютого 2018 року, ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент звернення до суду (04 серпня 2015 року) та відкриття провадження у справі (21 вересня 2015 року), ПАТ «Фідобанк» втратив право вимоги до відповідача, у звязку із відступленням права вимоги 30 вересня 2014 року.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заочне рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення (ч.4 ст.367 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Положеннями ст. 30 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Здатність мати цивільні процесуальні права та обов'язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи (ст.28 ЦПК України, в редакції на час розгляду справи).

Відповідно до ст.37 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи), у разі заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

Отже, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

За правилами Цивільного процесуального кодексу України (в редакції діючої на час розгляду справи) передбачена заміна неналежного відповідача згідно ст.33 цього Кодексу, проте не передбачено заміна позивача.

З наведеного вбачається, що вказана норма закону підлягає застосуванню виключно після відкриття провадження у справі (в разі, коли сторона мала цивільну процесуальну правоздатність, однак втратила її після відкриття провадження у цивільній справі).

Отже, правонаступництво можливе в порядку ст. 37 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) шляхом залучення правонаступника лише за умови, що він сторона, або відповідач та цивільна процесуальна правоздатність попередника була втрачена після відкриття провадження у справі.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які не мають цивільних процесуальних прав та обов'язків сторони до відкриття провадження у справі. Навпаки, Цивільний процесуальний кодекс України визначає порядок процесуального правонаступництва лише у тих справах, де сторона - учасник процесу, вибула з певних причин, у тому числі у звязку заміною кредитора чи боржника у зобов'язанні, після відкриття провадження у справі.

Таким чином, залучення правонаступників позивача, тим більш до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував таке.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обгрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами, у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення до суду 04 серпня 2015 року з відповідним позовом та відкриття провадження у справі 21 вересня 2015 року, ПАТ «Фідобанк» відступило свої права вимоги, за договором про відступлення права вимоги № 6 від 30 вересня 2014 року новому кредитору ТОВ «ФК «Вендор» за кредитним договором, на умовах, що існували на момент його укладання.

Оскільки право позивача на отримання заборгованості за кредитним договором не оспорюється, як і невизначеність у правах і обов'язках сторін, відсутність неврегульованих питань між сторонами, дає підстави стверджувати про відсутність предмета спору у справі та необхідності закриття провадження на п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 256 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2017 року скасувати.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2017 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс ОСОБА_3» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором закрити.

Цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс ОСОБА_3» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором закрити.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_4

ОСОБА_5