Справа № 2-1368/1991
Провадження № 6/524/3/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді Кривич Ж.О.,

секретаря судового засідання Коваль Т.М.,

за участі ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року до суду звернулась ОСОБА_1 із заявою про видачу дублікату виконавчого листа.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заяву підтримали, просили задовольнити.

Боржник ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про дату розгляду повідомлявся належним чином, письмово про причини неявки суд не повідомляв. Проти видачі дублікату виконавчого листа заперечував, вважав, що заявник не надала доказів того, що саме вона втратила виконавчий документ. Не заперечував, що мав заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина, проте, точну суму боргу не памятає.

Представник відділу ДВС у судове засідання не зявився, про дату розгляду повідомлявся належним чином, письмово про причини неявки суд не повідомляв, заперечень на заяву не направив.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне:

27 вересня 1991 року Автозаводським районним судом м. Кременчука ухвалено рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 20 крб., а також на утримання дружини по 30 крб. до досягнення дитиною 3-х років.

На виконання вказаного рішення у жовтні 1991 року було видано два виконавчі листи, боржником по яких виступав ОСОБА_3, та направлено поштою до ВДВС Глобинського районного управління юстиції для виконання.

З довідки № 2308/02-32/5 від 27.03.2013 року, виданої ВДВС Глобинського РУЮ (а. с. 66, том 1) вбачається, що на виконанні у відділі перебував виконавчий лист № 2-1368/1991, виданий Автозаводським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

30.09.2009 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 6 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла до 09.03.2011 року) та передано на зберігання до архіву.

Так як по даному виконавчому провадженню закінчився строк зберігання, воно було знищено 20.02.2013 р. (а. с. 66, т. 1).

28.08.2012 року до Автозаводського районного суду м. Кременчука звернувся ОСОБА_5 із заявою про видачу дублікату виконавчого листа.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12.09.2012 року ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні його заяви, оскільки він не є стягувачем аліментів (а. с. 22, т.1).

21.10.2015 року до суду із аналогічною заявою звернулась ОСОБА_1 (а. с. 30, т. 1). Заявником надано суду копію розрахунку заборгованості ОСОБА_3 за виконавчим листом № 2-1368, виданим Автозаводським районним судом м. Кременчука, виконаного державним виконавцем ВДВС Глобинського РУЮ. Відповідно до даного розрахунку заборгованість станом на 30.09.2009 року складала 14 399 грн. 57 коп. (а. с. 49, т.1).

Справа розглядалася судами неодноразово. Так, ухвалою Автозаводського районного суду від 25.11.2015 року заяву ОСОБА_1 задоволено, видано дублікат виконавчого листа № 2-1368/1991 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів (а. с. 56, т. 1).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26.01.2016 року ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.11.2015 року скасовано, справу направлено для повторного вирішення питання про видачу дублікату виконавчого листа.

Підставою для скасування рішення було те, що суд не зясував, чи було втрачено оригінал виконавчого документа ( а. с. 91, т. 1).

Під час нового розгляду (а. с. 150, т. 1) ОСОБА_1 звернулася також з заявою про поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання. Зазначала, що, закриваючи провадження за наявності не сплаченого боргу по аліментам, ВДВС порушило її права; оригінал виконавчого листа не було повернуто ні їй, ні Автозаводському районному суду м. Кременчука.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05.04.2016 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково: видано дублікат виконавчого листа на виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 вересня 1991 року у цивільній справі за № 2-1368/1991 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання дитини та поновлено строк предявлення виконавчого листа до виконання ( а. с. 244, т. 1).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 18.05.2016 року ухвала Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05.04.2016 року залишена без змін (а. с. 17-20, т.2).

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.06.2017 р. ( а. с. 40-41, т. 3) було частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_3: касаційне провадження в частині поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання закрито з підстав пункту 2 частини 1 статті 324 ЦПК України, оскільки ухвала в цій частині не підлягала касаційному оскарженню.

Касаційна скарга в частині видачі дубліката виконавчого листа була задоволена, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Колегія суддів Судової палати, зокрема, зазначила, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа в звязку з його втратою, заявник повинен подати докази, а суди мають обовязково перевірити чи не були виконані втрачені судові рішення, судові накази, чи не втратили вони законної сили … Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що рішенням суду від 27 вересня 1991 року було вирішено питання про стягнення аліментів на дитину до досягнення нею повноліття, а також на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Суди не врахували, що рішенням від 27 вересня 1991 року встановлено строк його виконання до повноліття дитини та не перевірили чи підлягає дане рішення виконанню на час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа.

Вирішуючи спір, суд виходить із приписів пункту 17.4 Перехідних положень ЦПК України про те, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для предявлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до пункту шостого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла станом на 30.09.2009 року, виконавче провадження підлягало закриттю у випадку, зокрема, закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення.

Відповідно до статей 38, 40, 40-1 Закону України «Про виконавче провадження» одним з наслідків завершення виконавчого провадження є повернення виконавчого документу стягувачу, за умов, передбачених статтею 40 зазначеного Закону або до суду, який його видав, за умов, передбачених статтею 40-1 цього Закону.

Під час нового розгляду, виконуючи вимоги ухвали ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ, суд встановив, що виконавче провадження було закрито з підстав закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення, але за наявності несплаченого боржником боргу по аліментам, який згідно розрахунку станом на 30.09.2009 року становив 14 399 грн. 57 коп.

Відповідно до пункту шостого частини першої статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» «Власник підприємства, установи, організації, який провадив стягнення, мав право повернути виконавчий документ до органу Державної виконавчої служби в разі закінчення передбаченого законом строку для стягнення аліментів тільки з відміткою щодо повного перерахування стягувачу отриманих сам аліментів. В разі, коли отримані суми аліментів не були перераховані стягувачу, державний виконавець повідомляв про це стягувачу і розясняв права, передбачені статтею 86 ЗУ «Про виконавче провадження».

Отже, після досягнення ОСОБА_5 віку повноліття державний виконавець мав припинити нарахування аліментів, проте рішення суду від 27 вересня 1991 року про стягнення аліментів підлягало виконанню до повної сплати заборгованості за минулі часи. Законних підстав для закриття виконавчого провадження з підстав пункту 6 частини 1 статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження» не було.

Будь-яких належних доказів про те, що стягувач ОСОБА_1 подавала заяву про відмову від примусового виконання рішення суду чи про те, що їй була направлена копія постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження суду не надано.

Згідно довідки Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 березня 2016 року за № 18/16 у проміжок часу з 2009 року по 2013 рік оригінал виконавчого листа (чи його дублікат) з ВДВС Глобинського РУЮ за № 2-1368/1991 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів не надходив (а. с. 232, т.1).

5 грудня 2011 року Управлінням ДВС ГУЮ у Полтавській області було надано письмове розяснення ОСОБА_1, що вона має право звернутися до суду за місцем свого проживання з позовом до боржника про стягнення заборгованості невиплачених аліментів (а. с. 121, зворот, т. 1).

Дорослий син сторін виконавчого провадження ОСОБА_5 намагався стягнути борг по аліментам на свою користь.

Рішенням Колегії суддів Судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 6 листопада 2013 року були скасовані рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2009 року та Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 липня 2013 року, якими суди задовольняли позов ОСОБА_5 про стягнення на його користь з батька заборгованості по несплаченим аліментам ( а. с.190-193, т.3).

Підставою для скасування рішення стало те, що заборгованість по аліментам повинна стягуватись державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі нового рішення суду про стягнення такої заборгованості. Окрім того, ОСОБА_5, який був позивачем у справі, не є стягувачем аліментів за рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27 вересня 1991 року та виданим на підставі нього виконавчим листом.

Після цього ОСОБА_1 зверталася в суд з вимогою про стягнення боргу.

Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ від 2 березня 2016 року була залишена без задоволення касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 20 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 20 жовтня 2015 року. Касаційний суд, зокрема, зазначив, що скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення заборгованості за аліментами та закриваючи провадження в цій частині, апеляційний суд правильно виходив з того, що позивач не оспорює розміру заборгованості, тому за відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень ЗУ «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення про стягнення заборгованості. Чинним законодавством не передбачено можливість отримання заборгованості за аліментами, яка утворилась при виконанні судового рішення, шляхом подачі позову до суду по іншій справі (а. с. 194-198, т 3).

ОСОБА_1 також намагалася оскаржити законність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Проте у задоволенні скарги було відмовлено через пропуск строку ухвалою суду від 05.05.2018 року.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до повноліття. Такий обовязок ОСОБА_3 не виконав. Судове рішення про стягнення з нього аліментів залишилося невиконаним у повному обсязі. Як слідує з розрахунку заборгованості по аліментам, боржник не сплачував аліменти роками. Так, у 2004 році сплатив аліменти двічі по 50,00 грн., у 2007 році один раз, у 2008 році не сплачував жодного разу, і т. і.

Отже, встановлені обставини переконують суд у тому, що закінчення виконавчого провадження за наявності боргу порушило законні права стягувача ОСОБА_1

Ці права мають бути відновлені шляхом видачі дублікату виконавчого листа про стягнення аліментів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа - задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 2-1368/1991 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи з 14.08.1991 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) судовий збір на користь держави в розмірі 36 грн. 54 коп.

Платіжні реквізити для сплати судового збору

Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106

Код отримувача (код ЄДРПОУ) 37993783

Банк отримувача Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача (МФО) 899998

Рахунок отримувача 6001

Код класифікації доходів бюджету 22030106

Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали буде виготовлено 05.10.2018 року.

Суддя: