АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 550/1120/17 Номер провадження 22-ц/786/1484/18Головуючий у 1-й інстанції Антонов А. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.,

За участю секретаря судового засідання Колодюк О.П.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, з участю третьої особи приватний нотаріус Чутівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, про стягнення заборгованості, звернення стягення на майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2018 року, ухвалене у період часу з 15:03:46 год. до 15:30:09 год. 19 квітня 2018 року під головуванням судді Антонова А.А., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

В березні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за договором позики.

Підстави позову вмотивував тим, що 29 лютого 2012 року він позичив ОСОБА_6 кошти в сумі 35000 гривень зі строком їх повернення до 01 березня 2022 року, у підтвердження чого позичальник надала розписку. 27 травня 2016 року ОСОБА_6 померла і після неї спадщину прийняв її син ОСОБА_4, відповідач у справі.

В ході судового розгляду, на стадії судових дебатів позивач зменшив позовні вимоги до 33650 гривень, вказавши на те, що у 2015 році отримав в рахунок повернення коштів за договором позики 1350 гривень, які були утримані з орендної плати за договором оренди земельної ділянки.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 33650 гривень заборгованості за договором позики.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 640 гривень в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_4 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним зясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що суд не звернув уваги на дійсну правову природу договору. Вважає, що його укладення було спрямовано на намір будь-яким чином заволодіти земельною ділянкою, а саме: приховати продаж земельної ділянки.

Посилається на те, що ОСОБА_6 надавала позивачу земельну ділянку в оренду і він знав її тяжкий матеріальний стан, а також той факт, що вона постійно хворіла, коштів на ліки не вистачало. Знаючи, що на момент отримання позики померлій було 85 років, позивач сподівався на її повернення.

Вважає доводи позивача, що він мав намір вираховувати борг з орендної плати надуманими. Жодних документів про нараховані та сплачені за оренду землі суми ОСОБА_3 не надав.

Апелянт вказує і на наявність складеного ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 заповіту, який стосувався земельної ділянки (паю), складеного того ж дня, що і розписка про отримання позики, внаслідок чого позивач, ошукавши похилу людину, заволодів усім майном померлої.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_3 надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Судом встановлено, що 29 лютого 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був укладений договір позики, на підтвердження якого складена розписка (а.с. 6, 103-104 оригінал розписки).

Згідно умов договору позики позивач надав ОСОБА_6 у борг кошти в сумі 35000 гривень, які остання зобовязувалася повернути у повному обсязі в строк до 01 березня 2022 року.

27 травня 2016 року ОСОБА_6 померла. Спадщину після померлої прийняв її син ОСОБА_4.

В ході судового розгляду було встановлено, що на виконання умов договору ОСОБА_6 було повернуто 1350 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що зобовязання має бути виконано належним чином, а до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Також вказував, що відповідач не довів того факту, що вартість майна, одержаного у спадщину, менша суми позики, отриманої ОСОБА_6

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Факт укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 договору позики підтверджений належними доказами, розпискою написаною в присутності двох свідків, яка за формою та змістом відповідає вимогам встановленим до договору позики.

Згідно ч. 1 ст. статті 1049 ЦК України за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

З матеріалів справи вбачається, що за свого життя померла ОСОБА_6 свого зобовязання за договором позики у повному обсязі не виконала.

Згідно заповіту, складеного ОСОБА_6 та посвідченого секретарем Чапаєвської сільської ради Чутівського району Полтавської області ОСОБА_7 23 травня 2016 року в с. Чапаєве Чутівського району Полтавської області, померла все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося заповіла повністю ОСОБА_4.

Матеріалами справи підтверджується і не заперечується самим відповідачем, що ОСОБА_4 є одноосібним спадкоємцем після своєї матері ОСОБА_6

Згідно ст.ст. 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно норм ст. 1281 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

З претензією кредитора ОСОБА_3 звернувся 16 листопада 2016 року ( а.с. 10)

Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

З відповіді ГУ Держгеокадастру у Полтавській області ( а. с. 205 ) вбачається, що вартість земельної ділянки, успадкованої відповідачем становить 95748,42 гривні.

Даних щодо вартості іншого спадкового майна матеріали справи не містять

З урахуванням викладеного, місцевий суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до спадкоємця його боржника за договором позики.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)

Загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу (рішення у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), від 23 червня 1993 року, пункт 63) . Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (див. рішення у справі «Dombo Beheer B.V. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), від 27 жовтня 1993 року, п. 33, Series А № 274).

При розгляді справи суд виступає незалежним та неупередженим і не віддає перевагу жодній із сторін процесу (вимоги ст. 6 Європейської конвенції, в тому числі і щодо розяснення сторонам процесуальних наслідків вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій).

Сторонам належним чином було розяснено їх процесуальні права, попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій та цими правами сторони розпорядилися диспозитивно.

Відповідно до вимог ч.1, 5, 6 ст. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як зазначено вище , за своїм змістом укладений договір позики відповідає вимогам закону.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

В ході судового розгляду справ апелянтом жодних доказів, що вказаний договір позики є безгрошовим не надано.

Посилання на та ту обставину, що в цей же день на позивача було складено заповіт, не вказує про безгрошовість даного договору позики, чи про ту обставину, що отримано коштів менше, чим зазначено в договорі позики.

Матеріали справи не містять жодних даних, що в силу свого віку ОСОБА_6 не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, чи перебувала в тяжкому становищі.

ОСОБА_4 з зустрічними позовними вимогами про визнання договору фіктивним чи удаваним не звертався.

Доводи апелянта, в частині удаваності правочину є лише його припущеннями, не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами.

Доводи апелянта, щодо посилань позивача на домовленість утримувати кошти в рахунок повернення позики з орендної плати, не спростовують достовірно встановлений судом факт укладення договору та відсутності належних доказів виконання зобовязань за ним боржником.

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

Висновки місцевого суду з приводу того, що внаслідок невиконання боржником ОСОБА_6 своїх зобовязань за договором позики перед ОСОБА_3 права останнього, як кредитора є порушеними, а вимога до спадкоємця божниці цілком обґрунтованими, апеляційний суд вважає законними.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

У відповідності з вимогами ст. 376 ЦПК України порушення норм матеріального та процесуального права може бути підставою для зміни судового рішення лише у випадку якщо це порушення призвело до неправильного вирішення спору.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2018 року не встановлено.

Підстави для зміни та розподілу судових витрат відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню не підлягають. Позивачем вимоги про відшкодування судових витрат на стадії апеляційного розгляду не заявлялись.

Керуючись ст. ст. 374 ч. 1 п.1, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 липня 2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_8 /підпис/ ОСОБА_9

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1