П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2018 року м. Київ

справа № 359/8937/16-ц

провадження: 22-ц/824/2123/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Бориспільського міськрайонного суду м.Києва від 6 червня 2018 року, ухвалене у складі судді Борец С.О.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 серпня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позивачем видано відповідачеві кредитну картку та надано кредит у сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Процентна ставка за користування кредитом становила 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Взяті на себе зобов'язання за договором відповідачка належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 11975 грн.31 коп., яка складається: із заборгованості за кредитом в розмірі 1665 грн.75 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 8163 грн.11 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 1100 грн., а також нараховано штраф у розмірі 500 грн.( фіксована частина) та 546 грн.44 коп. (процентна складова).

Вказану заборгованість банк просив стягнути з відповідача в судовому порядку.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київіської області від 6 червня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилався на те, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з порушенням процесуального і матеріального права. Зокрема, зазначав, що позивачем до позовної заяви надано достатньо документів, які дають підстави для висновку, що між сторонами був укладений договір, позичальнику видані кошти на платіжну картку, відповідач свої зобов'язання не виконує та має заборгованість. Відповідачем зазначені обставини не спростовані, договір недійсним не визнавався, заперечень щодо укладення договору, отримання коштів від відповідача не надходило. Активне користування відповідачем кредитною карткою, що включало у себе як зняття кредитних коштів, так і поповнення картки, дає підстави для висновку, що відповідач своїми діями підтвердив наявність між сторонами кредитних правовідносин.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 20 серпня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» видав відповідачці ОСОБА_2 пенсійну картку, про що міститься відмітка в анкеті-заяві. Відмітка про те, що ОСОБА_2 отримала платіжну картку «Універсальна» або картку «Gold», в цій анкеті-заяві відсутня.

Доказів на підтвердження того, що між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, а також, що банк на виконання такого договору видав ОСОБА_2 грошові кошти, позивачем суду не надано.

Представник позивача, незважаючи на постановлену судом першої інстанції ухвалу про визнання явки представника позивача в судове засідання обов'язковою, в судове засідання не з'явився.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог, оскільки позивачем не доведено, що між банком і ОСОБА_2 виникли кредитні правовідносини. Наявні ж в матеріалах справи документи дають підстави вважати, що між сторонами виникли лише правовідносини з банківського обслуговування пенсійного рахунку.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

За нормами частин першої - другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач в позовній заяві посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20 серпня 2012 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач у порушення умов кредитного договору, вимог ст..ст.1050, 1054 ЦК України зобов'язання за вказаним договором не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. На інші обставини позивач в позовній заяві не посилався.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 20 серпня 2012 року кредитного договору, а також, що на виконання такого договору відповідачці були видані кошти, представником позивача, у передбаченому ст..ст.12, 81 ЦПК України порядку, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, тобто усіх послуг банку, а не лише продукту, який безпосередньо оформлювався під час підписання відповідачем анкети - заяви, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки на такі обставини позивач в обґрунтування своїх вимог не посилався, такі обставини не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Саме по собі користування відповідачем карткою не дає підстав уважати, що між сторонами існували правовідносини, які випливають із кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідачкою ОСОБА_2 не надано доказів на спростування дійсності Умов та Правил банківських послуг, а також Тарифів, які долучені позивачем до позовної заяві, не спростовано наданий стороною позивача розрахунок, не заслуговують на увагу та не мають правового значення, виходячи із підстав, з яких суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

З урахуванням наведено, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду м.Києва від 6 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І.Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус