Справа № 463/3724/18 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/2448/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 12 липня 2018 року в частині повернення позовної заяви ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Гриник Іван Юрійович про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування витягу з Державного реєстру правочинів, визнання права спільної сумісної власності, зобов'язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и л а:

В червні 2018 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Гриник Іван Юрійович про визнання незаконною ухвали Львівської міської ради №1267 від 15 листопада 2007 року в частині приватизації способом викупу підвалу площею 20,6 кв.м. на АДРЕСА_1 ОСОБА_4; визнання недійсним договору купівлі-продажу №1966 від 20 лютого 2008 року; скасування ухвали Львівської міської ради №1267 від 15 листопада 2007 року в частині приватизації способом викупу підвалу площею 20,6 кв.м. на АДРЕСА_1 ОСОБА_4; витягу з Державного реєстру правочинів №5470262 від 20 лютого 2008 року; визнання за всіма співвласниками житлових квартир будинку АДРЕСА_1 права спільної сумісної власності на приміщення за номером IV та V будинку площею 20,6 кв.м.; зобов'язання власників квартири АДРЕСА_1 за власні кошти привести приміщення за номером IV та V до попереднього стану згідно з а.141 інвентаризаційної справи будинку, а також стягнення судового збору в розмірі 704,80 грн..

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26 червня 2018 року позовну заяву було залишено без руху у зв'язку з необхідністю позивачу ОСОБА_2 представити суду квитанцію про сплату судового збору в розмірі 3524 грн., а позивачу ОСОБА_3 - квитанцію про сплату судового збору в розмірі 4228,80 грн. або вказати підстави звільнення від сплати судового збору з представленням доказів такого звільнення.

11 липня 2018 року ОСОБА_3 на виконання ухвали суду, подано заяву про звільнення його від сплати судового збору у зв'язку із тим, що він є інвалідом II групи (загальне захворювання), що підтверджується копією посвідчення №155560 (а.с. 29), а відтак він є звільненим від сплати судового збору у відповідності до вимог п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

ОСОБА_2 подано заяву з якої вбачається, що судовий збір сплачений нею у повному обсязі - 704,80 грн., оскільки, на думку позивача, заявлені нею позовні вимоги є похідними до вимоги про визнання протиправними акту, дії чи бездіяльності, а тому за них не слід сплачувати судовий збір.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 12 липня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито загальне провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Гриник Іван Юрійович про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування витягу з Державного реєстру правочинів, визнання права спільної сумісної власності, зобов'язання до вчинення дій.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Гриник Іван Юрійович про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування витягу з Державного реєстру правочинів, визнання права спільної сумісної власності, зобов'язання до вчинення дій - повернуто позивачу.

Ухвалу суду оскаржила позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та неправомірно. Зокрема, покликається на те, що відповідно до роз'яснення ВСУ, її позовні вимоги позовні вимоги про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності, як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права в якості наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою. Враховуючи наведене просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині повернення її позовної заяви і направити справу для розгляду по суті до суду першої інстанції.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, встановлено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд виходив з того, що позивачем ОСОБА_2 не усунуто недоліки, допущені при поданні позову. Зокрема, остання звернулася до суду з позовом про визнання незаконною ухвали Львівської міської ради №1267 від 15 листопада 2007 року в частині приватизації способом викупу підвалу площею 20,6 кв.м. на АДРЕСА_1 ОСОБА_4, визнання недійсним договору купівлі-продажу №1966 від 20 лютого 2008 року; скасування ухвали Львівської міської ради №1267 від 15 листопада 2007 року в частині приватизації способом викупу підвалу площею 20,6 кв.м. на АДРЕСА_1 ОСОБА_4, витягу з Державного реєстру правочинів №5470262 від 20 лютого 2008 року; визнання за всіма співвласниками житлових квартир будинку АДРЕСА_1 права спільної сумісної власності на приміщення за номером IV та V будинку площею 20,6 кв.м.; зобов'язання власників квартири АДРЕСА_1 за власні кошти привести приміщення за номером IV та V до попереднього стану згідно з а.141 інвентаризаційної справи будинку, відтак ОСОБА_2 заявлено шість самостійних позовних вимог, а судовий збір сплачено тільки за одну з них.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Гриник Іван Юрійович про визнання незаконною ухвали Львівської міської ради №1267 від 15 листопада 2007 року в частині приватизації способом викупу підвалу площею 20,6 кв.м. на АДРЕСА_1 ОСОБА_4; визнання недійсним договору купівлі-продажу №1966 від 20 лютого 2008 року; скасування ухвали Львівської міської ради №1267 від 15 листопада 2007 року в частині приватизації способом викупу підвалу площею 20,6 кв.м. на АДРЕСА_1 ОСОБА_4, витягу з Державного реєстру правочинів №5470262 від 20 лютого 2008 року; визнання за всіма співвласниками житлових квартир будинку АДРЕСА_1 права спільної сумісної власності на приміщення за номером IV та V будинку площею 20,6 кв.м.; зобов'язання власників квартири АДРЕСА_1 за власні кошти привести приміщення за номером IV та V до попереднього стану згідно з а.141 інвентаризаційної справи будинку (а.с. 2-7).

Як вбачається із матеріалів справи дві позовні вимоги є пов'язані між собою визнання незаконною ухвали Львівської міської ради №1267 від 15 листопада 2007 року в частині приватизації способом викупу підвалу площею 20,6 кв.м. на АДРЕСА_1 ОСОБА_4, та скасування ухвали Львівської міської ради №1267 від 15 листопада 2007 року в частині приватизації способом викупу підвалу площею 20,6 кв.м. на АДРЕСА_1 ОСОБА_4, витягу з Державного реєстру правочинів №5470262 від 20 лютого 2008 року, а відтак судовий збір за їх подання повинен бути сплаченим, як за одну вимогу немайнового характеру, за інші позовні вимоги судовий збір сплачується за кожну окремо, тобто 704, 80 грн. х 5 немайнові позовні вимоги = 3524 грн.

Із матеріалів справи також, вбачається, що при подачі позовної заяви позивачем ОСОБА_2 було сплачено лише 704, 80 грн., тобто за одну немайнову позовну вимогу, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору (а.с.1), однак повинна була сплатити 2819, 20 грн. (3524 - 704,80 =2819,20 грн.)

Згідно із п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" з 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних становить - 1762 гривень.

Згідно ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів, приходить до висновку, що судом першої інстанції не вірно було розраховано судовий за подання позовної заяви, а відтак, висновок суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху та її повернення позивачу є передчасним.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків. Практика ЄСПЛ, зокрема, у рішенні "Меньшакова проти України" вказує, що "право на суд" включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на розгляд спору судом.

Відтак, встановлюючи негативні наслідки у вигляді повернення позову, суд позбавив сторону гарантованого законом права на справедливий судовий розгляд, складовою якого є право доступу до суду.

Згідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6, ч.1 374, п.4 ч.1 ст. 379, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 12 липня 2018 року в частині повернення позовної заяви ОСОБА_2 - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29.08.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета