АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/43/18 Справа № 192/1883/14 Головуючий у 1 й інстанції - Омелюх В. М. Доповідач - Куценко Т.Р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року м. Дніпро 21 серпня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" у липні 2014 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором /а.с.2-4/.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 01 листопада 2007 року між ВАТ «Райффайзен БАНК Аваль», правонаступником якого є «ПАТ Райффайзен БАНК Аваль», та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №220374334 зі змінами та доповненнями про надання останньому кредиту в сумі 83 781, 21 грн. зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 13,50% річних зі строком повернення до 01 листопада 2014 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір застави транспортного засобу №220374334/653 від 01 листопада 2007 року, згідно якого в заставу банку передано автомобіль марки NISSAN ALMERA, реєстраційний номер НОМЕР_1. У зв'язку з систематичним невиконанням відповідачем умов договору було досягнуто згоди про добровільний продаж заставного майна 11 вересня 2012 року за ціною 54 600 гривень, однак коштів від продажу автомобіля недостатньо для погашення заборгованості відповідача перед банком. Залишок заборгованості відповідачем сплачено не було у зв'язку з чим станом на 03 січня 2014 року існує непогашена заборгованість за кредитним договором. Посилаючись на порушення умов кредитного договору та у зв'язку з чим виникла необхідність захисту свого цивільного права позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені

Заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року заявлені позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" за кредитним договором №220374334 від 01 листопада 2007 року заборгованість по кредиту в сумі 29 964, 62 грн., по відсотках за користування кредитом в сумі 4 744, 53 грн., по пені за порушення строків сплати кредиту та відсотків в сумі 12 828, 35 грн., а всього - 47 537, 50. Також вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с.42-44/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що грошові кошти за кредитним договором отримував у меншому розмірі ніж зазначив позивач та в меморіальному ордері про отримання коштів свій підпис не ставив. Також посилається, що він не укладав з банком будь-яких угод про реструктуризацію та капіталізацію боргу, та матеріали справи не містять документів підтверджуючих даних обставин. Тобто, позивач штучно створив доказову базу на підтвердження заявлених позовних вимог /а.с.81-86/.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції в яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ВАТ «Райффайзен БАНК Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен БАНК Аваль», та ОСОБА_2 01 листопада 2007 року був укладений кредитний договір №220374334. За умовами договору відповідач отримав кредит у розмірі 83 781, 21 грн. На споживчі потреби, а саме придбання автомобіля, зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 13,50% річних зі строком повернення до 01 листопада 2014 року, за яким відповідач зобов'язався здійснювати погашення кредиту та відсотків за користування ним в строки та розмірі, обумовлені кредитним договорам та графіком, а в разі несвоєчасної сплати кредитних коштів, відповідно до п.10.1 кредитного договору, виплачувати позикодавцю пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення /а.с.5-7/.

Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ «Райффайзен БАНК Аваль» виконав шляхом надання ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 83 781, 21 грн., що підтверджується меморіальним ордером НОМЕР_2 від 01 листопада 2007 року /а.с.11/.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №220374334 між «ПАТ Райффайзен БАНК Аваль» та відповідачем 01 листопада 2007 року був укладений нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу №220374334/653, згідно якого предметом застави є автомобіль марки NISSAN ALMERA, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить відповідачу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 31 жовтня 2007 року.

Відповідач в порушення умов кредитного договору не виконував своєчасно зобов'язань по поверненню кредитних коштів, в зв'язку з чим 11 вересня 2012 року за згодою банку було реалізовано заставний автомобіль NISSAN ALMERA, реєстраційний номер НОМЕР_1 в добровільному порядку за ціною 54 600 грн., а вказана сума, згідно квитанції №153059354 від 11 вересня 2012 року, розрахунку заборгованості, наданого позивачем була зарахована в якості часткового погашення заборгованості за кредитним договором, а саме 11 вересня 2012 року на погашення кредиту було направлено 8 504, 73 грн., на погашення відсотків - 14 010, 58 грн., а 12 вересня 2012 року на погашення кредиту направлено 32 084, 69 грн., однак ця сума була недостатньою для повного погашення заборгованості. Залишок заборгованості відповідачем погашено не було.

Згідно розрахунку позивача за спірним кредитним договором станом на 03 січня 2014 року наявна заборгованість в сумі 47 537, 50 грн. , з яких 29 964, 62 грн. - заборгованість по кредиту, 4 744, 53 грн. - заборгованість за відсотками, 12 828, 35 грн. - заборгованість по пені за порушення строків сплати кредиту та відсотків, в загальній сумі 47 537, 50 грн.

Згідно п.6.6 кредитного договору позивач має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках порушення умов договору щодо сплати заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належним чином не виконувались умови кредитного договору, в зв'язку з чим у позивача виникло право вимагати дострокового повернення отриманих відповідачем кредитних коштів, відсотків за користування ними та сплати пені за несвоєчасне здійснення зазначених платежів згідно встановленого сторонами графіка, в зв'язку з чим визначена банком сума заборгованості підлягає стягненню з позичальника.

З таким висновком погоджується колегія суддів.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно отримання кредиту у меншому розмірі ніж зазначено банком, а саме у розмірі 45 000 грн., колегія суддів не може прийняти до уваги. Пунктом 1.1 кредитного договору від 01 листопада 2007 року сума кредиту, наданого відповідачу, визначена у розмірі 83 781, 21 грн., кожна сторінка договору підписана сторонами. Також в п.1.1 договору застави транспортного засобу від 01 листопада 2007 року зазначена сума наданого кредиту у розмірі 83 781, 21 грн., договір також підписаний сторонами. Відповідно меморіального ордеру НОМЕР_2 від 01 листопада 2007 року відповідачу надано грошові кошти у розмірі 83 781, 21 грн. Крім того, умовами договору встановлений графік погашення заборгованості з зазначенням розміру щомісячних платежів, які визначені виходячи з розміру наданого кредиту у сумі 83 781, 21 грн. Будь-яких доказів на підтвердження отримання суми кредиту у розмірі 45 000 грн. Відповідачем надано не було.

Посилання відповідача на те, що ним не було укладено з банком будь-яких угод щодо реструктуризації та капіталізації боргу, що відображено в розрахунку заборгованості, колегія суддів також не може прийняти до уваги. Під час апеляційного розгляду даної справи судом витребувано з банку копію кредитної справи відносно спірного договору, в якій міститься додаткова угода №220374334/1 від 18 червня 2009 року до кредитного договору №220374334 від 01 листопада 2007 року, що укладена з метою зменшення фінансового навантаження на позичальник в умовах кризових явищ в економіці України. За умовами угоди сторони досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту, а саме збільшити строк кредиту на 19 календарних місяців, у зв'язку з чим фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами. Пунктами 2.1-2.2 угоди визначено, що станом на дату укладання додаткової угоди фактична сума заборгованості становить 76 884, 38 грн., заборгованість строк сплати якої настав, складає 11 500, 32 грн., з яких 5 857, 09 - тіло кредиту та 5 643,23 - проценти. Дана угода підписана сторонами.

Таким чином, зазначені доводи апеляційної скарги спростовані вищевикладеним та будь-яких доказів на підтвердження обставин наведених в апеляційній скарзі відповідачем суду надано не було.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про в задоволення заявлених позовних вимог.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І. Максюта