КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/3619/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Потабенко Л.В.
Провадження № 22-ц/824/1753/2018 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Зазначив, що він є власником двох земельних ділянок в м. Українка Обухівського району по АДРЕСА_1, одна з яких має призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_2, а інша - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1. Суміжним власником земельної ділянки є ОСОБА_2, який без його згоди побудував на бетонному фундаменті огорожу з металічного профілю. Він звернувся до ТОВ «Приватзем» із заявою про встановлення фактичного місця розташування меж земельних ділянок та отримав висновок, в якому було зазначено, що відповідач захопив та відділив огорожею частину належних йому земельних ділянок загальним розміром 0,0025 га у вигляді полоси шириною до одного метра. На його звернення про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном відповідач не реагує. Враховуючи викладене, з урахуванням уточнень позовних вимог ОСОБА_3 просив суд зобов'язати ОСОБА_2 звільнити частину зайнятої ним земельної ділянки площею 0,0025 га за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення (прибирання, демонтування) огорожі (паркана) та видалення бетонного фундаменту між двома земельними ділянками - його та ОСОБА_2, побудованого на цій земельній ділянці, з урахуванням даних уточненого кадастрового плану і акту огляду огорожі, після 25 метрів від початку огорожі, з боку вулиці Вишнева, до її закінчення вздовж 39 метрів.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 було задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити частину зайнятої ним належної ОСОБА_3 на праві приватної власності земельної ділянки площею 0,0025 га за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення (прибирання, демонтування) огорожі (паркана) та видалення бетонного фундаменту між двома земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_2, побудованого на цій земельній ділянці, з урахуванням даних уточненного кадастрового плану і акту огляду огорожі, після 25 метрів від початку огорожі, з боку вулиці Вишнева, до її закінчення взводж 39 метрів, яка перешкоджає користуванню власним майном.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн.

В липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21 серпня 2018 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд не звернув уваги на ряд істотних обставин. Відповідно до державного акту ОСОБА_3 на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», кадастровий номер НОМЕР_1, площа 0,1000 га, він був розроблений на підставі рішення Української міської ради від 26 червня 2001 року, тобто, до початку функціонування Державного земельного кадастру та чинного ЗК України, але виданий та зареєстрований під час дії чинного ЗК України та Закону України «Про землеустрій». Описаний вище землевпорядний документ, на підставі якого було проведено державну реєстрацію прав на земельну ділянку та інші відомості Державного земельного кадастру, зокрема, межі земельної ділянки відображені недостовірно, в результаті чого виникла накладка суміжних земельних ділянок. При проведенні державної реєстрації акту було проігноровано відсутність погодження меж з сусідніми землекористувачами та відсутність встановлення межових знаків, що були встановлені після державної реєстрації в 2015 році після чого площа земельної ділянки позивача збільшилась на 0,0002 га за рахунок його земельної ділянки. Вважає, що рішенням суду порушено право його дружини - ОСОБА_5, яка є співвласником земельної ділянки, але не була залучена до участі у розгляді справи. Суд вирішив спір, виходячи лише з наданих позивачем документів та помилково прийняв неналежні докази - акти приймання-передачі межових знаків, які не підписувалися ним. Наявні у нього матеріали кадастрової зйомки спростовують надані позивачем докази в частині визначення просторових показників накладення земельних ділянок.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 26 листопада 2009 року, державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 26 листопада 2009 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,100 га по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_2, та земельної ділянки площею 0,080 га. по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1 (а. с. 5-6).

Земельна ділянки по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, межує із земельною ділянкою АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_5, яка належить ОСОБА_2 Державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,1080 га виданий ОСОБА_2 21 березня 2011 року. Цільове призначепння земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Межові знаки передані ОСОБА_2 згідно акту прийомки-передачі 15 червня 2018 року (а. с. 7, 89).

Вздовж межі земельної ділянки ОСОБА_2 спорудив огорожу з металічного профілю.

Під час користування земельною ділянкою ОСОБА_3 було встановлено, що побудована відповідачем огорожа з металічного профілю накладається на його земельну ділянку.

Після звернення позивача до ТОВ «Приватзем» із заявою про встановлення фактичного місця розташування межі між його земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_2 ним був отриманий збірний кадастровий план земельних ділянок на якому вказане, що має місце захоплення ОСОБА_2 частини належної позивачу земельної ділянки площею 0,0025 га.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та зобов'язав ОСОБА_2 звільнити частину належної ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0025 га за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення (прибирання, демонтування) огорожі (паркана) та видалення бетонного фундаменту між двома земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_2, побудованого на цій земельній ділянці, з урахуванням даних уточненного кадастрового плану і акту огляду огорожі, після 25 метрів від початку огорожі, з боку вулиці Вишнева, до її закінчення взводж 39 метрів.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом способів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

За змістом ч.1 ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Як було встановлено, ОСОБА_2 спорудив між земельними ділянками, яка належить йому та ОСОБА_3, паркан з металопрофілю на бетонному фундаменті.

Зі збірного кадастрового плану земельних ділянок вбачається, що відповідач ОСОБА_2 парканом огородив частину земельних ділянок, які належать позивачу ОСОБА_3

Збірний кадастровий план був складений на підставі державних актів на земельні ділянки ОСОБА_3 та даних земельного кадастру.

Апелянт ОСОБА_2 посилався на те, що в даному випадку має місце накладання земельних ділянок, площа земельної ділянки ОСОБА_3 була збільшена за рахунок його земельної ділянки.

Разом з тим, ОСОБА_2 не оспорював правовстановлюючих документів на право власності на земельні ділянки, що належать ОСОБА_3

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та зобов'язання ОСОБА_2 звільнити частину зайнятої ним належної ОСОБА_3 земельної ділянки шляхом знесення огорожі та видалення бетонного фундаменту.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на порушення прав його дружини - ОСОБА_5, яка є співвласником земельної ділянки.

Судом не вирішувалося питання про право власності на земельну ділянку.

Предметом позову є зобов'язання ОСОБА_2 вчинити певні дії - звільнити частину належної ОСОБА_3 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення спорудженої ним огорожі на цій земельній ділянці. Факт спорудження ним огорожі між земельними ділянками ОСОБА_2 не спростовував.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2016 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Українець Л.Д.