Провадження № 2/359/1687/2018
Справа № 359/3105/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 жовтня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :
головуючої судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Івченко В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Фарелл», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Партнер-Капітал» про визнання правочину недійсним, -
24 квітня 2018 року Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвіськбуд» (далі по тексту ДП МОУ «Укрвійськбуд») звернулось до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просить визнати недійсним п. 3.2. Договору про внесення змін і доповнень № 107/к до договору про резервування цільового обєкту від 12 лютого 2007 року за № 60-189 укладеного 28 липня 2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Фарелл» (далі по тексту ТОВ «Виробнича компанія «Фарелл»), ДП МОУ «Укрвійськбуд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Партнер-Капітал» (далі по тексту ТОВ «КУА та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «ФК «Партнер-Капітал»), ОСОБА_1, Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська мандатна компанія» (далі по тексту ТОВ «Українська мандатна компанія»), що викладений в наступній редакції : «..за порушення строків виконання своїх договірних зобовязань перед покупцем замовником (ДП МОУ «Укрвійськбуд») має сплатити покупцю пеню у розмірі 0,1% від загальної номінальної вартості пакету облігацій за кожен день прострочення».
Вимоги обгрунтовано тим, що 29 грудня 2005 року між ДП МОУ «Укрвійськбуд» (Замовник) та ТОВ «Виробнича компанія «Фарелл» (Генінвестор) укладено договір № 405/2005 на будівництво житлового будинку. Предметом цього договору є спільне Замовника та Генінвестора проектування та будівництво 10-ти поверхового 189-ти квартирного житлового будинку на земельній ділянці в м. Бориспіль по вул. Горького (далі по тексту - Будинок).
Відповідно п.п. 2.1.9 та 2.1.11 цього договору на Замовника покладено обовязок передати по актам Генінвестору 93% із побудованої загальної житлової площі будинку та всі нежитлові приміщення. Пунктом 2.2.3 на ТОВ «ВК «Фарелл» покладено обовязок забезпечити фінансування в повному обсязі проектування та будівництво Будинку за умов введення «під ключ».
01 жовтня 2006 року між ДП МОУ «Укрвійськбуд» (Замовник), ТОВ «ВК «Фарелл» (Дольовик) та Дочірнім підприємсвом «135 Домобудівельний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю «Реноме» (Генпідрядник) (далі по тексту ДП «135 Домобудівельний комбінат») укладено договір № 136-1/2006 на будівництво Будинку, шифр С-189 (далі по тексту - Обєкт). Предметом цього договору є спільне будівництво та введення в експлуатацію Будинку. Попередня вартість доручених Гепідряднику робіт склала 31955550,00 грн.
За договором на Генпідрядника покладено обовязок забезпечити охорону та утримання Обєкт до його введення в експлуатацію, на Дольовика обовязок забезпечити фінансування будівництва згідно своєї долі, яка складає 29718644,00 грн.. ТОВ «ВК «Фарелл» перерахувало 22778586,53 грн., у звязку з чим будівництво Будинку припинилось. Остання операція щодо перерахування коштів була здійснена 15 січня 2009 року.
12 лютого 2007 року між ОСОБА_1 (Покупець), ТОВ «КУА та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «ФК «Партнер-Капітал» (Продавець), ТОВ «Українська мандатна компанія» (Торговець), ТОВ «ВК «Фарелл» ( Емітент облігацій) було укладено договір № 03/02-К/061-В купівлі-продажу цінних паперів. За цим договором Продавець зобовязався передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити пакет облігацій на умовах, передбачених цим договором.
Цього ж дня між Покупцем, Емітентом облігацій, Замовником будівництва був укладений договір № 60-189 про резервування цільового обєкту, а саме : квартири 164 площею 67,89 кв.м. за адресою : м. Бориспіль, вул. Ватутіна, 97.
28 липня 2009 року між ТОВ «ВК «Фарелл», ДП МОУ «Укрвійськбуд», ТОВ «КУА та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «ФК «Партнер-Капітал», ТОВ «Українська мандатна компанія» та ОСОБА_1 підписано Договір про внесення змін і доповнень № 107/к до договору про резервування цільового обєкту від 12 лютого 2007 року пункт 3.2 якого і просить визнати недійсним позивач.
Вважає, що будівництво Будинку не завершено і зобовязання перед ОСОБА_1 не виконано ДП МОУ «Укрвійськбуд» з вини ТОВ «ВК «Фарелл», яке провело не в повній мірі фінансування обєкта. В свою чергу позивач не має спроможності завершити будівництво у звязку із скрутним фінансовим становищем та арештом обєкту незавершеного будівництва.
Пунктом 3.2. Договору про внесення змін і доповнень № 107/к до договору про резервування цільового обєкту від 12 лютого 2007 року за № 60-189 вказано, що за порушення строків виконання своїх договірних зобовязань перед Покупцем ДП МОУ «Укрвійськбуд» має сплатити ОСОБА_1 пеню у розмірі 0,1% від загальної номінальної вартості Пакету облігацій за кожен день прострочення.
Позивач вважає, що даний пункт суперечить вимогам ст. 549 ЦК України, оскільки позивач не має перед Покупцем грошового зобовязання у звязку з чим просить суд визнати його недійсним.
Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх з підстав наведених у позові та відповіді на відзив.
Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні з підстав наведених у відзиві і запереченнях, а також застосувати строк позовної давності за її письмовою заявою.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи відповідачі ТОВ «ВК «Фарелл», ТОВ «КУА та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «ФК «Партнер-Капітал» до суду своїх представників не направили, про причини неявки суд не повідомили, заяв, відзиву чи клопотань на адресу суду не направили.
З урахуванням наведеного та керуючись ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Крім того, на підставі ст. 223 ЦПК України розгляд справи проведено у відсутність вищевказаних сторін.
Заслухавши надані сторонами пояснення, повно і всебічно дослідивши матеріали справи та давши їм належну правову оцінку, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.
Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що 29 грудня 2005 року між ДП МОУ «Укрвійськбуд» (Замовник) та ТОВ «Виробнича компанія «Фарелл» (Генінвестор) укладено договір № 405/2005 на будівництво житлового будинку. Предметом цього договору є спільне Замовника та Генінвестора проектування та будівництво 10-ти поверхового 189-ти квартирного житлового будинку на земельній ділянці в м. Бориспіль по вул. Горького (далі по тексту - Будинок) (а.с. 37-40).
Відповідно п.п. 2.1.9 та 2.1.11 цього договору на Замовника покладено обовязок передати по актам Генінвестору 93% із побудованої загальної житлової площі будинку та всі нежитлові приміщення. Пунктом 2.2.3 на ТОВ «ВК «Фарелл» покладено обовязок забезпечити фінансування в повному обсязі проектування та будівництво Будинку за умов введення «під ключ».
За даним договором позивач делегував ТОВ «Виробнича компанія «Фарелл» право на залучення коштів українських та іноземних юридичних та фізичних осіб для участі у будівництві житлових будинків в межах квоти, що обумовлені п.п.2.1.9 та 2.1.11 на умовах, які визначає Генінвестор згідно законодавства України.
В пункті 2.2.6 даного договору також зазначено, що Генінвестор несе повну юридичну і майнову відповідальність у межах своїх функціональних обовязків за будівництво та своєчасне введення Будинку в експлуатацію в термін, визначений календарним графіком.
01 жовтня 2006 року між ДП МОУ «Укрвійськбуд» (Замовник), ТОВ «ВК «Фарелл» (Дольовик) та ДП «135 Домобудівельний комбінат» (Генпідрядник) укладено договір за № 136-1/2006 на будівництво Будинку, шифр С-189 (надали - Обєкт). Предметом цього договору є спільне будівництво та введення в експлуатацію Будинку. Попередня вартість доручених Гепідряднику робіт склала 31955550,00 грн. (а.с. 41 - 47).
Відповідно п. 3.1.3, 3.3.3, 3.2.10 цього договору на Генпідрядника покладено обовязок забезпечити охорону та утримання Обєкта до його введення в експлуатацію, на Дольовика покладено обовязок забезпечити фінансування будівництва згідно своєї долі, яка складає 29718644,00 грн..
При цьому Замовник, відповідно п.п. 3.2.8, 3.2.9 договору від 01 жовтня 2006 року, фінансує будівництво Обєкта згідно з графіком фінансування та приймає Дольовика в пайову участь у будівництві Обєкта.
Згідно ч. 1 та 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
12 лютого 2007 року між ОСОБА_1 (покупець), ДП МО України «Укрвійськбуд» та ТОВ «ВК «Фарелл» укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № 03/02 - К/061-В, за умовами якого покупець придбала пакет іменних цільових облігацій в бездокументарній формі, емітованих ТОВ «ВК «Фарелл», в кількості 6798 штук за ціною 43 гривні за одну штуку загальною вартістю 292314 грн.
В цей же день між тими ж сторонами укладено договір про резервування цільового обєкту, на підставі якого ТОВ «ВК«Фарелл», як «Емітент», зобов'язався зарезервувати за ОСОБА_1 у житловому будинку по вул. Ватутіна 97 у м. Бориспіль Київської області двокімнатну квартиру № 164 на 5 поверсі загальною площею 67,98 кв.м. і після завершення будівництва передати квартиру покупцю облігацій. ДП «Укрвійськбуд», як «Замовник», зобовязався збудувати вказаний багатоповерховий житловий будинок по вул. Ватутіна 97 у м. Бориспіль. Запланований термін введення обєкта в експлуатацію - ІІ квартал 2008 року.
28 липня 2009 року між сторонами : ОСОБА_1, ДП МО України «Укрвійськбуд» та ТОВ «ВК «Фарелл» та ТОВ «КУА та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «ФК «Партнер-Капітал», ТОВ «Українська мандатна компанія» укладено договір № 107/К про внесення змін і доповнень до договору про резервування цільового обєкту, згідно якого у звязку із закінченням строку погашення облігацій ОСОБА_1 передала емітенту ТОВ «ВК «Фарелл» придбаний нею пакет облігацій, а Товариство передало їй майнові права на цільовий обєкт у вигляді зарезервованої двокімнатної квартири (а.с. 48 - 50).
Так, згідно п.2.4.2 даного договору замовник будівництва ДП МО України «Укрвійськбуд» зобов'язався закінчити будівництво будинку та ввести його в експлуатацію до 01 жовтня 2010 року. Виконання замовником будівництва своїх зобов'язань вважається простроченим у випадку, якщо об'єкт будівництва не введено в експлуатацію у зазначені строки.
Відповідно п.2.4.4 договору від 28 липня 2009 року зобов'язання замовника будівництва за цим договором вважатимуться повністю виконаними після здачі об'єкта будівництва в експлуатацію та передачі покупцеві свідоцтва про право власності на житло і технічного паспорту на квартиру.
Пунктом 3.1 Договору про внесення змін та доповнень № 107/К до Договору про резервування Цільового об'єкту від 12 лютого 2007 року за № 60-189 визначена відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за вказаним Договором, Покупець, Емітент облігацій, Замовник будівництва несуть відповідальність згідно із законодавством України, відповідними підзаконними актами в Україні, цим Договором та інших договорів, угод, укладених Сторонами, які спрямовані на фінансування, будівництво Об'єкта будівництва».
Так пунктом 3.2 визначено, що за порушення строків виконання своїх договірних зобов'язань перед Покупцем Замовник будівництва має сплатити покупцю пеню у розмірі 0,1% від загальної номінальної вартості пакету облігацій за кожен день прострочення.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодав-ства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частино 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечува-тися в тому числі неустойкою, яку ч. 1 ст.549 ЦК України визначає як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобовязання.
Згідно вимог ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
В ч. 1 ст. 215 ЦК України вказано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.
Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків, недійсності передбачених законом. Виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК).
Позивач просить суд визнати недійсним п. 3.2. Договору про внесення змін і доповнень № 107/к до Договору про резервування цільового обєкту від 12 лютого 2007 року за № 60-189 укладеного 28 липня 2009 року між ТОВ «Виробнича компанія «Фарелл», ДП МОУ «Укрвійськбуд», ТОВ «КУА та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «ФК «Партнер-Капітал», ОСОБА_1, ТОВ «Українська мандатна компанія», що викладений в наступній редакції : «… за порушення строків виконання своїх договірних зобовязань перед покупцем замовником (ДП МОУ «Укрвійськбуд») має сплатити покупцю пеню у розмірі 0,1% від загальної номінальної вартості пакету облігацій за кожен день прострочення».
Як на підставу для визнання недійсним даного пункту договору посилається на його невідповідність вимогам ст. 549 ЦК України, оскільки позивач не має перед ОСОБА_2 грошового зобовязання.
На думку позивача саме ТОВ «ВК «Фарелл» відповідно п. 4.3. Договору № 405/2005 на будівництво житлового будинку від 29 грудня 2005 року має нести повну юридичну та майнову відповідальність за невиконання зобовязань перед Довірителями.
Суд, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, доводи сторін та наявні докази в їх обгрунтування, врахувавши вимоги вищевказаного законодавства та положення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» прийшов висновку, що наведені позивачем доводи і обгрунтування не є підставою для визнання оскаржуваного пункту договору недійсним, а тому слід відмовити у задоволенні позову.
Крім того, наявна і додаткова підстава для відмови у задоволенні позову, а саме ОСОБА_1 подано до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 79). У звязку з цим, слід зазначити наступне.
Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення.
Відповідно ст. 256, 257, ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Позивач у відповіді на відзив вказав, що ДП МО України «Укрвійсьбуд» вперше зазнало незаконних збитків на користь ОСОБА_1 через ухвалення 27 жовтня 2016 року судового рішення Апеляційним судом Київської області у справі за № 359/8629/15, у звязку з чим підприємством було встановлено факт наявності незаконного зобовязання передбаченого п.п. 3.2 Договору про внесення змін і доповнень № 107/к від 28 липня 2009 року.
Суд критично оцінює дані твердження позивача, оскільки ще в момент укладення Договору про внесення змін і доповнень № 107/к від 28 липня 2009 року до Договору про резервування цільового обєкту від 12 лютого 2007 року, всі сторони, в тому числі ДП МО України «Укрвійськбуд», були обізнані про істотні умови договору внаслідок чого своїми підписами та печатками погодили його вцілому.
Відтак, суд вважає, що саме з моменту укладення оспорюваного договору 28 липня 2009 року, і почав перебіг строк позовної давності.
Разом з тим, позивач в обгрунтування пропуску строку звернення до суду з даним позовом вказав, що в лютому 2016 року ДП МО України «Укрвійськбув» вже зверталось з аналогічним позовом до Бориспільського міськрайонного суду Київської області, який ухвалою суду від 31 травня 2016 року було залишено без розгляду (а.с. 91). Зважаючи на вказане та вимоги ст.264 ЦК України позовна давність переривалась та не пропущена ними.
Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Частиною 1 ст. 265 ЦК України зазначено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебіг позовної давності.
Посилання позивача на норми ст. 264 ЦК України є безпідставними, оскільки аналогічний позов було залишено без розгляду, що в силу вимог ст. 265 цього Кодексу не перериває перебігу позовної давності.
Інших доказів на доведеність наявності підстав визначених ст. 263 ЦК України для зупинення перебігу строку позовної давності чи наявності непереборних обставин, які унеможливили звернення позивача до суду у визначені законом строки, суду не надано.
Враховуючи наведене суд приходить висновку, що позов подано до суду з порушенням строку давності та наявні підстави для його застосування за заявою ОСОБА_1.
Судові витрати, відповідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Згідно п.2 ч. 2 та ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в задоволенні позову на позивача. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору в р озмірі 1762, 00 грн., відсутні.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 4,5, 12, 76-89, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 353-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У задоволенні позову Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Фарелл», Товариства з обмеженою відповідаль-ністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Партнер-Капітал» про визнання правочину недійсним, відмовити.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення суду виготовлено 08 жовтня 2018 року.

Суддя Яковлєва Л.В.