Справа № 307/1764/18
Провадження № 2/307/1079/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 серпня 2018 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого
судді Гримут В.І.
при секретарі Панчишин В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, в місті Тячів, цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ,
ТОВ «Закарпатгаз Збут» звернулося у суд з вищевказаним позовом.
Посилається на те, що ОСОБА_1 на підставі типового договору постачання, який не потребує двостороннього підписання, так як був опублікований у газеті «Новини Закарпаття», отримував від постачальника ТОВ «Закарпатгаз Збут» природний газ у необхідних для нього об'ємах та взяв на себе зобов'язання своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
З липня 2015 по червень 2017 року відповідач здійснював фактичне споживання природного газу в будинку 7, по вул. Попадорова, у смт. Тересва, що підтверджується актом про припинення газопостачання, фінансовим станом споживача, яким фіксовано різницю показників лічильника природного газу.
Разом з тим, відповідач не звертався до ТОВ «Закарпатгаз Збут» із заявою про припинення подачі газу, відмови від послуг ТОВ «Закарпатгаз Збут», а фактично користувався послугами із газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак взаємних прав та обов'язків, що з них випливають.
Відповідно до пункту чотирнадцять розділу 3 Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 р. розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. При розрахунку за платіжними документами (рахунками постачальника) оплата за послуги з газопостачання має бути здійснена споживачем у терміни, визначені в рахунку, який не може бути меншим п'яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунку.
Відповідач у порушення вищевказаного пункту не своєчасно та не в повному обсязі проводив розрахунки за спожитий природний газ, тому станом на 05.06.2018 року в нього виникла заборгованість у сумі 7751.32 грв.
Відповідно до статей 67, 68 ЖК України та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.
Пунктом десятим ч. 3 ст. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.
За прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Таким чином, сума штрафних санкцій за невиконання зобов'язання відповідачем складає 1494.48 грв., з яких 1215.66 грв. сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, та 278.82 грв. три відсотки річних від суми основного боргу за період з 01.09. по 05.06.2018 р.
Просить стягнути з відповідача основну суму заборгованості у сумі 7751.32 грв., інфляційні витрати 1215.66 грв. та три відсотки річних 278.82 грв.
Представник позивача у судове засідання не зявився. Просив позовні вимоги задовольнити.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Розглянувши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити повністю виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Відповідно до пункту першого ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Згідно пункту 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Отже, з аналізу наведених правових норм убачається, що споживач, який отримує послугу з газопостачання, зобов'язаний оплачувати її.
Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора згідно з цивільно-правового договору є грошовим зобов'язанням.
В судовому засіданні встановлено, що з 17.08.2014 р. позивач постачає відповідачу ОСОБА_1 природний газ у дворогосподарство, яке знаходиться у смт. Тересва, по вул. Попадорова, 7.
Із липня 2015 по червень 2017 рік відповідач зобов'язання щодо своєчасної сплати за надані позивачем послуги газопостачання належним чином не виконував, і тому у нього виникла заборгованість.
Станом на 05.06.2018 р. відповідач мав заборгованість на загальну суму 7751.32 грв.
Враховуючи той факт, що до подібних правовідносин застосовані цивільно-правові норми щодо застосування цивільної відповідальності за невиконання грошових зобов'язань, до таких правовідносин застосовується і норма статті 625 ЦК, що встановлює обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних.
Правовими наслідками прострочення споживачем комунальних послуг виконання грошового зобов'язання можуть бути і сплата пені, і - на вимогу виконавця - сплата суми втрат від інфляції, і 3% річних. Так, норма статті 20 у Законі «Про житлово-комунальні послуги» щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених статтею 625 ЦК.
Отже, вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат в розмірі 1215.66 грв. та 3% річних в розмірі 278.82 грв. є підставними.
При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1762 грв., який у відповідності до ст. 141 ЦПК слід стягнути із відповідача.
Тому, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 510, 526, 625, 714 ЦК України, ст.ст. 13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» суд,
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 29.08.2018 року.

Головуючий: Гримут В.І.