Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 186/1068/16-ц

провадження № 61-21884св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Першотравневого міського суду Дніпропетровської області, у складі судді Демиденка С. М., від 25 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю., від 01 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що 12 травня 2009 року він надав грошову позику приватному підприємцю ОСОБА_5 у розмірі 50 тис. грн. Договір позики був складений машинописним текстом без розписки, за умови сплати процентів за користування грошима у розмірі 3,0% щомісячно від суми позики, але проценти сплачуються у день повернення позики за весь час користування грошима.

Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку позику не повернув, ОСОБА_4 просив суд стягнути із ОСОБА_5 на його користь 50 тис.грн.

Ухвалою Першотравневого міського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2016 року провадження у справі закрито з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України, 2004 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що існує рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у даній справі, оскільки рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року (справа № 186/1329/14-ц), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2016 року, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 про стягнення боргу у сумі 50 тис.грн згідно договору позики від 12 травня 2009 року. Тобто спір між сторонами у справі з приводу зазначеного договору позики вже був предметом судового розгляду.

У березні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Першотравневого міського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що місцевим судом не було прийнято до уваги той факт, що 12 травня 2009 року було укладено два договори позики, тобто звернення з даним позовом до суду не є повторним.

26 червня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

14 травня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв'язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження в справі вичерпно визначені статтею 205 ЦПК України, 2004 року, і свідчать про те, що процес виник або неправомірно при відсутності в заінтересованої особи права на звернення до суду за захистом, або не може бути продовжений з інших причин, у тому числі і у зв'язку з волевиявленням сторін по розпорядженню своїми правами, які викликають зазначені правові наслідки.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України, 2004 року, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

За правилами частини другої статті 223 ЦПК України, 2004 року, після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Закриття провадження у справі у цьому випадку можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

Враховуючи, що підставою звернення ОСОБА_4 до суду з даним позовом до ОСОБА_5 стало неповернення 50 тис. грн згідно договору позики від 12 травня 2009 року і спір про стягнення боргу за цим договором позики був предметом судового розгляду (рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року у справі № 186/1329/14-ц, яке набрало законної сили), а також враховуючи, що заявник не надав беззаперечних доказів того, що 12 травня 2009 року сторонами було укладено два однакові договори позики на суму 50 тис. грн, що це не два примірника одного і того ж самого договору, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України, 2004 року.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень не вбачається порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, а доводи касаційної скарги не викликають розумних сумнівів у правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравневого міського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта