АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1577/18Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: 47 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року

м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_6;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Лащова»;

особа, яка звернулася з апеляційною скаргою - Товариство з обмеженою відповідальністю «Лащова»;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лащова» на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 12 липня 2018 року у складі судді Фролова О.Л., повний текст рішення складений 17 липня 2018 року, :

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ТОВ «Лащова» про дострокове розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Свої позовні вимоги обгрунтовували тим, що ОСОБА_5 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,67 га, ОСОБА_6 - земельна ділянка площею 2,92 га, які розташовані в адмінмежах Лащівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області. Право власності на земельні ділянки підтверджено державними актами серія 1-ЧР №051122 від 12.07.2002 року та 1-ЧР №051146 від 12.07.2002 року відповідно.

10 вересня 2014 року позивачі уклали договори оренди земельних ділянок із ТОВ «Лащова» терміном на 7 років. Із 2014 року відповідач не використовує орендовані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та фактично передав право користування земельними ділянками без їх згоди та всупереч умовам договорів оренди та вимог статті 8 Закону України «Про оренду землі», статті 93 ЗК України іншим особам.

Позивачі просили суд розірвати достроково договори оренди земельних ділянок від 10 вересня 2014 року, укладених між ТОВ «Лащова» ОСОБА_5 та ОСОБА_6, скасувати право оренди в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 09.11.2015 року та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 12 липня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Розірвано договір оренди землі від 10 вересня 2014 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Лащова» та договір оренди землі від 10 вересня 2014 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Лащова».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що ТОВ «Лащова» на порушення положень статті 8 Закону України «Про оренду землі», статті 93 ЗК України, починаючи з 2014 року не використовувало належні позивачам земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а передало право користування зазначеними ділянками без згоди позивачів ПП «Папужинці», що є істотним порушенням умов договорів оренди землі, прав позивачів на розпорядження своєю власністю та підставою для розірвання договорів оренди землі.

Вирішуючи позов в частині скасування права оренди в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 09.11.2015 року, суд прийшов до висновку про залишення без задоволення цих вимог, так як не було надано доказів на підтвердження реєстрації вказаного права.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Лащова» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Тальнівського районного суду від 12 липня 2018 року та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову, а судові витрати відшкодувати за рахунок позивачів.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення не надано належної правової оцінки доказам, що містяться в матеріалах справи. Суд поклав в основу свого рішення припущення позивачів про те, що ТОВ «Лащова» не проводить господарську діяльність, так як укладає договори на виконання робіт з обробітку земель та передало повноваження зі сплати орендної плати іншій юридичній особі.

Позивачами було надано копії актів на виконання робіт з обробітку земель. Однак, при цьому, не враховано, що дані роботи є оплатними, тобто ТОВ «Лащова» розраховується з ПП «Папуженці» за виконання робіт, що не заборонено законом і спростовується факт передачі земель в суборенду ПП «Папуженці» або в користування.

Також не враховано, що відповідачем було надано довідку Звенигородської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області про те, що ТОВ «Лащова» не має заборгованості зі сплати податків, зборів та платежів, що підтверджує те, що скаржник не припинив свою господарську діяльність, оскільки сплачує всі відповідні обовязкові платежі.

Крім того, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що позовна заява від імені позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підписана їхнім представником ОСОБА_7 Однак, строк дії довіреності ОСОБА_5 закінчився 18 квітня 2018 року, в той час коли позовна заява представником ОСОБА_7 підписана 21.06.2018 року. Тобто, ОСОБА_5 сама особисто позовної заяви не підписувала, а вона підписана особою, яка не була наділена такими повноваженнями станом на 21.06.2018 року.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5, через свого представника, надали відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначили, що під час розгляду справи в суді першої інстанції показами власника підприємства ТОВ «Лащова», було підтверджено, що ТОВ «Лащова» не має ніякого майна в сфері господарювання, тому дана обставина не потребує додаткового доказування та не є припущенням, як про це зазначає скаржник в своїй апеляційній скарзі.

Також в своєму відзиві на апеляційну скаргу позивачі зазначають, що уклавши договори оренди з ОСОБА_6 та ОСОБА_5, ТОВ «Лащова» зобовязалося вести господарську діяльність безпосередньо (без посередників), і використовувати їх земельні ділянки за цільовим призначенням. Однак, ТОВ «Лащова», не маючи майна в сфері господарювання, фактично не може користуватися прийнятими в оренду земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тому воно уклало договори з третьою особою ПП «Папуженці» на виконання робіт, де предметом договору є надання ПП «Папуженці» послуг по вирощуванню с/г культур ТОВ «Лащова». Тому вбачається, що ПП «Папуженці» повністю ведуть господарську діяльність по використанню орендованих ТОВ «Лащова» земельних ділянок.

Доводи апеляційної скарги про те, що укладені договори між ТОВ «Лащова» та ПП «Папуженці» про надання послуг по вирощуванню с/г культур є оплатним, не спростовує того, що дані договори є прихованими договорами суборенди.

Також відповідач не давав доказів того, що саме ТОВ «Лащова» сплачує орендну плату за землю позивачам.

Заслухавши представників відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення прийшов до висновку, що ТОВ «Лащова» на порушення положень статті 8 Закону України «Про оренду землі», статті 93 ЗК України, починаючи з 2014 року не використовувало належні позивачам земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а передало право користування зазначеними ділянками без згоди позивачів ПП «Папужинці», що є істотним порушенням умов договорів оренди землі, прав позивачів на розпорядження своєю власністю та підставою для розірвання договорів оренди землі.

З такими висновками суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_5 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,67 га, розташована на території Лащівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області. 10 вересня 2014 року ОСОБА_5 уклала договір оренди землі з ТОВ «Лащова» терміном на 7 років.

ОСОБА_6 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,92 га, розташована на території Лащівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області. 10 вересня 2014 року ОСОБА_6 уклав договір оренди землі з ТОВ «Лащова» терміном на 7 років.

Пунктом 1 вказаних вище договорів оренди землі передбачено, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без зміни її цільового призначення.

Сторони не заперечують тієї обставини, що 31 січня 2014 року між ТОВ «Лащова» та ПП «Папужинці» укладено договір на виконання робіт № 4, згідно з умовами якого ПП «Папужинці» зобов'язувалося протягом 2014 року надати послуги по вирощуванню с/г культур.

Такі ж договори між сторонами були укладені і в 2015 та 2016 роках, а саме:

31 січня 2015 року між ТОВ «Лащова» та ПП «Папужинці» укладено договір на виконання робіт № 1, згідно з умовами якого ПП «Папужинці» зобов'язувалося протягом 2015 року надати послуги по вирощуванню с/г культур;

20 січня 2016 року між ТОВ «Лащова» та ПП «Папужинці» укладено договір на виконання робіт № 1, згідно з умовами якого ПП «Папужинці» зобов'язувалося протягом 2016 року надати послуги по вирощуванню с/г культур.

Підставою укладання договорів на виконання робіт, як зазначено у відзиві на позовну заяву стало брак техніки у ТОВ «Лащова». В судовому засіданні представник відповідача визнала, що ТОВ «Лащова» дійсно не має в своєму розпорядженні сільськогосподарську техніку необхідну для обробітку земельних ділянок.

В апеляційній скарзі, ТОВ «Лащова» зазначило, що предметом договорів у 2014-2016 роках є надання ПП «Папуженці» послуг по вирощуванню с/г культур, що не заборонено законом і є господарською діяльністю, тому не можна вважати це як приховані договори суборенди.

Апеляційний суд при вирішенні питання щодо обґрунтованості таких доводів апеляційної скарги приходить до слідуючого висновку.

Згідно із умовами договорів оренди, які укладені між позивачами та ТОВ «Лащова» і за змістом є ідентичними, розділами договорів «предмет договору», «орендна плата» «зміна умов договору і припинення його дії» визначено, що орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, орендар протягом дії договорів використовує земельні ділянки за цільовим призначенням, зміна умов договорів оренди здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Розділом пункту 1 договорів оренди передбачено, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва.

Перевіряючи законність та обґрунтованість висновок суду з цього приводу, суд апеляційної інстанції враховує, що правові відносини, що склалися між сторонами у справі регулються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України та ЗУ «Про оренду землі».

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Ч. 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Розділом «Зміна умов договору і припинення його дії» договорів оренди земельних ділянок передбачено, що договори припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, передбачених законом.

31 січня 2014 року, 31 січня 2015 року та 20 січня 2016 року між ТОВ «Лащова» та ПП «Папужинці» було укладено договори про надання послуг з виконання робіт, згідно з умовами яких ПП «Папужинці» зобовязувалися протягом визначеного строку надати заявлені послуги при високій якості, не допускаючи браку.

Суд першої інстанції встановив в судовому засіданні, що такі послуги складались з обробітку земель, догляду за посівами, збирання врожаю тощо, це підтвердив представник ТОВ «Лащова».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки за місцем розташування земельних ділянок, що перебувають в оренді ТОВ «Лащова» будь-якої матеріально-виробничої бази у товариства немає, що підтвердив його представник, в тому числі і техніки для обробітку земель, тому укладення товариством договорів про надання послуг з ПП «Папужинці» є приховуванням договорів суборенди земельних ділянок. Так як договорами оренди від 10 вересня 2014 року передача земельних ділянок у суборенду не передбачена, тому суд задовольнив позовні вимоги в частині розірвання договорів оренди з підстав порушення ТОВ «Лащова» положень статті 8 Закону України «Про оренду землі», статті 93 ЗК України, оскільки відповідач, починаючи з 2014 року не використовує належні позивачам земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а передав право користування зазначеними ділянками без згоди позивачів ПП «Папужинці», що є істотним порушенням умов договорів оренди землі, прав позивачів на розпорядження своєю власністю та підставою для розірвання договорів оренди землі.

Крім того, в своєму рішенні суд вказав, що такий висновок узгоджується із правовими позиціями, викладеними ВСУ під час розгляду справ № 6-161цс13 від 12.02.2014 року, № 6-15цс14 від 19.03.2014 року та постанові ВС від 07.02.2018 року справа № 61-994 св 18, відповідно до яких припинення орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки та передача третім особам функцій з її обробки й оплати орендної плати орендодавцю, виходить за межі господарської діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем та є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки за статтею 32 ЗУ «Про оренду землі».

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду з тих підстав, що судом не було враховано, що у вищевказаних рішеннях судів вищої інстанції, висновки яких бере до уваги суд під час ухвалення свого висновку, під час розгляду справи було встановлено, що орендарі припинили свою господарську діяльність, передали орендовані земельні ділянки в користування іншій юридичній особі та поклали на неї обовязок по сплаті орендної плати. Крім того, орендарі не звітувались в податкових органах та органах статистики, тобто достовірно було доведено, що вони порушили вимоги ст.ст. 24, 25 ЗУ «Про оренду землі».

У правовідносинах, що склалися між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ТОВ «Лащова» орендар належним чином виконує взяті на себе обовязки як згідно договорів оренди так і відповідно до вимог чинного законодавства.

В підтвердження цього, в матеріалах справи містяться дані про нарахування ТОВ «Лащова» орендної плати позивачам та виплата її саме відповідачем по справі, а не ПП «Папуженці» чи іншою юридичною особою. Зокрема, це підтверджено належним чином завіреними довідками про виплату орендної плати (а.с. 47, 48).

Крім цього, до матеріалів справи були долучені надані в суді першої інстанції довідки Тальнівського відділення Звенигородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області Державної фіскальної служби України № 432/23-22-20-0111 від 26.07.2017 року (а.с. 79) та Звенигородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області № 1543/23-12-03-017 від 09.07.2018 року (а.с. 85) про відсутність у ТОВ «Лащова» заборгованості зі сплати податків, зборів, платежів.

Згідно листа відділу статистики у Тальнівському районі Держстату Головного управління статистики у Черкаській області № 08.08.2018 від 08.08.2018 року (а.с. 86) вбачається, що упродовж 2012-2018 року ТОВ «Лащова» звітувалося за наступними формами звітності державних спостережень форми № 1-м «Баланс», № 2-м «Звіт про фінансові результати», № 4-сг «Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур», № 29-сг «підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду».

Цим же листом підтверджено ту обставину, що зазначене підприємство згідно показників статистичних форм активне і займається господарською діяльністю.

Тобто, із вищевстановлених обставин вбачається, що ТОВ «Лащова» не припинило господарську діяльність, виплачує орендну плату, звітується у відповідні органи про виконану роботу, тому підстав для висновку про передачу своїх обовязків орендаря іншому субєкту господарювання у суду не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність договорів ТОВ «Лащова» та ПП «Папужинці» про надання послуг з обробки земель не суперечить чинному законодавству та не є порушенням укладених договорів є вмотивованими, оскільки судом встановлено, що такі послуги є оплатними, а отже, в сукупності з іншими встановленими обставинами по справі такі послуги не можуть бути визнані приховуванням договору суборенди.

Крім того, до апеляційної скарги ТОВ «Лащова» було додано дані щодо здійснення ними господарської діяльності.

З огляду на це, судом, під час розгляду справи про дострокове розірвання договорів оренди земельних ділянок, з підстав передачі їх в суборенду іншій юридичній особі, не було належним чином зясовано правовий зміст виниклих між сторонами правовідносин, не визначено чи дійсно порушуються права орендодавців і в чому полягає таке порушення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення не відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є помилковим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, без повного зясування та врахування обставин справи, тому воно підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового є неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Наведене свідчить, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстави для скасування рішення суду та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лащова» задовольнити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 12 липня 2018 року у даній справі скасувати.

Прийняти нову постанову.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 в позові до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лащова» с. Лащова Тальнівського району Черкаської області про дострокове розірвання договорів оренди земельних ділянок від 10 вересня 2014 року, укладених між сторонами у справі, скасування права оренди в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 9 листопада 2015 року - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 10 жовтня 2018 року.

Судді: Ю.В. Сіренко

ОСОБА_3

ОСОБА_4