Справа № 510/1438/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.18 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно у вигляді ? частини земельної ділянки площею 1,75 га, яка розташована на території Котловинської сільської Ренійського району Одеської області, після смерті сина ОСОБА_4 Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем першої черги за законом, у встановлений законодавством строк не звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак на момент відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем. Інший спадкоємець першої черги ОСОБА_2 на спадщину не претендує, спадкоємець ОСОБА_5 має обовязкову долю у спадщині. Пізніше, 19.07.2018 р., позивач звернулась до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

12.11.2018 р. позивач збільшив позовні вимоги та просив встановити факт родинних відносин між ним та його сином ОСОБА_4, оскільки є розбіжності в написанні прізвищ, з метою підтвердження права на спадкування.

Позивач у підготовче судове засідання не зявився, представник позивача ОСОБА_6 (довіреність № 554 від 24.12.2015 р.) направив до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, збільшені позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідачі по справі, у підготовче судове засідання не зявились, направили до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, збільшені позовні вимоги визнають в повному обсязі, підтвердили факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про смерть ОСОБА_4, помер 23.02.1975 р.; свідоцтво про народження ОСОБА_4, батько ОСОБА_7, мати ОСОБА_8 (рос. мова); копія державного акту на право приватної власності на землю розміром 1,75 га., власник ОСОБА_9, серія IV-ОД № 066942№ ; нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 1,75 га на території Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області складає 47784,63 грн.; довідка Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області від 05.07.2018 р. № 1108, згідно якої на день смерті ОСОБА_4 разом з ним проживали ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5,; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава відсутність правовстановлюючого документу на нерухоме майно від 19.07.2018 р..

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 05.10.2017 року помер ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 1,75 га, яка розташована на території Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області, мас. № 5, діл. 45, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 066942.

Під час життя ОСОБА_4 заповідального розпорядження не залишив, у звязку з чим спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги є батько ОСОБА_1, який є позивачем по справі, мати ОСОБА_2 та син ОСОБА_3, які є відповідачами по справі.

У встановлений законодавством строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, на момент відкриття спадщини, постійно проживав разом із спадкодавцем, про відмову від спадщини не заявляв. Спадкоємець першої черги ОСОБА_2 на спадщину не претендує, фактично відмовляється від неї на користь позивача. Спадкоємець першої черги ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини був малолітньої дитиною, тому відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України, має обовязкову частку у спадщині.

19.07.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Крім того, позивач просив встановити факт родинних відносин між ним та спадкодавцем ОСОБА_4, оскільки в написанні їх прізвищ є розбіжності, а саме його прізвище в паспорті громадянина України записано «Ангєлов», а в свідоцтво про смерть прізвище його сина записано як - «Ангелов», різночитання у прізвищах виникло у звязку із невірним перекладом прізвищ з російської мови на українську. Від встановлення цього факту залежить виникнення у позивача права на оформлення спадщини.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за

наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про

встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю,

постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, в т.ч. родинних відносин між фізичними особами.

Факт родинних відносин позивача із сином ОСОБА_4 підтверджується матеріалами справи, крім того, відповідачі визнали позовні вимоги в повному обсязі та підтвердили факт родинних відносин, таким чином суд вважає цей факт встановленим.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом першої черги (ст. 1261 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, відмову від спадщини не заявляв. Спадкоємець першої черги ОСОБА_2 на спадщину не претендує, фактично відмовляється від неї на користь позивача, про що свідчить заява в матеріалах справи. Спадкоємець першої черги ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини був малолітньої дитиною, тому відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України, має обовязкову частку у спадщині.

Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляв про відмову від неї, однак оформити її не може у звязку з обставинами, які не залежать від нього.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на нерухоме майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст. ст. 328, 1217, 1218, 1222, 1225, 1233, 1268 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно- задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_1 є рідним батьком ОСОБА_4, померлого 05.10.2017 р.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки площею 1,75 га, яка розташована на території Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області, мас. № 5, діл. № 45, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 066942, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін