Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа 490/421/16-ц

провадження № 61-6637св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Коломієць В. В., Шаманської Н. О., Прокопчук Л. М., та приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2016 року у складі судді Подзігун Г. В. та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Коломієць В. В., Шаманської Н. О., Прокопчук Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») про стягнення страхового відшкодування в розмірі 45 тис. грн, 18 315 грн - пені, 22 217,14 грн - інфляційних збитків, 1 505,34 грн - 3 % річних, та 100 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 24 жовтня 2013 року ОСОБА_5 та ПрАТ «СК «Провідна» уклали договір добровільного страхування майна № ПБ/0009145/1522/13 (далі - договір страхування), за умовами якого страхувальник застрахував житловий будинок, домашнє майно, господарські будівлі та споруди, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Позивач є вигодонабувачем за цим договором.

19 жовтня 2014 стався страховий випадок - пожежа, внаслідок якої застрахований будинок та майно було знищено. Страхувальником виконані усі умови договору страхування, проте відповідач виконувати свої зобов'язання за страховим договором відмовляється.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_4 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та 73 863,49 грн, з яких: 45 тис. грн - сума страхової виплати, 13 365 грн - пеня, 14 400 грн - інфляційні втрати, 1 098,49 грн - 3 % річних.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що пожежа, яка сталася в застрахованому будинковолодінні, є страховим випадком. Відмова страхової компанії у виплаті страхового відшкодування суперечить вимогам закону та умовам укладеного договору.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 вересня 2016 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що заявлені позовні вимоги є передчасними, оскільки хоча подія, яка сталася, є страховим випадком, однак позивач не зверталася до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування.

У касаційній скарзі, поданій 05 жовтня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 вересня 2016 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції. Посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Аргументи касаційної скарги ОСОБА_4 зводяться до того, що висновки апеляційного суду не відповідають матеріалам справи та нормам чинного законодавства України, а саме статтям 989-991 ЦК України та статті 25 Закону України «Про страхування», оскільки страхувальник виконав усі умови укладеного договору страхування.

У касаційній скарзі, поданій 05 жовтня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «СК «Провідна» просить скасувати рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 вересня 2016 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Пожежа сталася за власної необережності ОСОБА_4, що встановлено висновком дільничного інспектору міліції Арбузинського РВУ МВС України в Миколаївській області від 19 жовтня 2014 року, а тому не є страховим випадком. Відшкодування моральної шкоди договором не передбачено.

14 жовтня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ПрАТ «СК «Провідна» та витребувано з Центрального районного суду м. Миколаєва зазначену справу.

28 листопада 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу ПрАТ «СК «Провідна» мотивовані тим, що суди дійшли обґрунтованого висновку про неправомірність відмови страхової компанії у виплаті їй страхового відшкодування, доводи касаційної скарги такі висновки не спростовують. Вимога щодо відшкодування моральної шкоди ґрунтується на факті вчинення відповідачем протиправних дій, які полягають у навмисному невиконанні відповідачем зобов'язань за договором страхування.

02 лютого 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування) (пункт 2 частини першої статті 980 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 985 ЦК України страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Суди встановили, що 24 жовтня 2013 року між ОСОБА_5 та ПрАТ «СК «Провідна» укладено договір добровільного страхування майна фізичних осіб і відповідальності перед третіми особами № ПБ /0009145/1522/13, за умовами якого страхувальник застрахував житловий будинок з господарськими будівлями та майном, що знаходяться по АДРЕСА_1 на строк - 1 рік з 27 жовтня 2013 року до 26 жовтня 2014 року.

Вигодонабувачем за договором є позивач - ОСОБА_4

19 жовтня 2014 року, тобто в межах строку дії договору страхування, у застрахованому житловому будинку сталася пожежа. Прямі збитки від пожежі (орієнтовні) склали 150 тис. грн, побічні - 189 тис. грн.

19 жовтня 2014 року начальником Арбузинського районного сектору ГУ ДСНС України у Миколаївській області капітаном служби цивільного захисту Петренком Д. С. складено звіт про причину виникнення пожежі, відповідно до якого пожежа виникла при короткому замиканні електромережі.

19 жовтня 2014 року дільничним інспектором міліції Арбузинського РВ УМВС України в Миколаївській області складено висновок за матеріалами перевірки, яким встановлено, що пожежа сталася за власної необережності ОСОБА_4, в зв'язку з чим подальшу перевірку за фактом пожежі припинено за відсутністю складу злочину.

20 жовтня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про настання події.

30 березня 2015 року ПрАТ «СК «Провідна» посилаючись на пункт 8.2.2.3 договору страхування та частину другу статті 26 Закону України «Про страхування» відмовила заявнику у виплаті страхового відшкодування, оскільки пожежа сталася з власної необережності ОСОБА_4, а тому не є страховим випадком.

Згідно з пунктом 2.1 договору страхування вогонь: пожежа, удар блискавки, вибух газу, падіння пілотованих літальних об'єктів, є страховими випадками.

За змістом пункту 7.1 договору страхування страховим випадком при страхуванні майна є пошкодження, знищення та (або) втрата застрахованого майна внаслідок настання подій (страхових ризиків), обрання яких належним чином позначене у пункті 2 цього договору, що фактично сталася в період дії Договору та не класифікується як виключення зі страхових випадків і обмеження страхування, внаслідок чого виникає зобов'язання страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальникові та (або) вигодонабувачеві.

Згідно з пунктом 7.2 договору страхування під подіями (страховими ризиками), зазначеними у пункті 2 цього договору, розуміється, зокрема, пожежа, в тому числі висока температура, задимлення, виділення сажі і кіптяви в результаті пожежі (або тління) незалежно від місця виникнення пожежі та виділення корозійного газу.

У разі настання страхового випадку за ризиком «Вогонь» також підлягають відшкодуванню збитки, завдані внаслідок пошкодження або знищення застрахованого майна в результаті здійснення необхідних і доцільних заходів з гасіння пожежі чи запобігання поширення пожежі, в тому числі збитки, завдані засобами пожежогасіння, незалежно від місця виникнення пожежі.

Відповідно до пункту 8.2.2.3 договору страхування не підлягає відшкодуванню збиток, завданий внаслідок, зокрема, будь-якої події, що сталася з необережності (самовпевненості, недбалості) страхувальника, вигодонабувача, членів сім'ї страхувальника, вигодонабувача або осіб, на яких відповідно до договорів покладені зобов'язання щодо збереження застрахованого майна.

Під необережністю розуміється, що особа:

- передбачала можливість настання небезпечних наслідків своїх дій (або бездіяльності), але легковажно розраховувала на те, що вони не настануть;

- не передбачала можливості настання небезпечних наслідків своїх дій (або бездіяльності), хоча повинна була та мала таку можливість.

Факт необережності встановлюється компетентними органами (на підставі обвинувального вироку суду тощо) або за згодою сторін Договору.

Відповідно до пункту 3 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року, основним завданням МВС України є формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері захисту прав і свобод людини і громадянина, власності, інтересів суспільства і держави від злочинних посягань, боротьби зі злочинністю, розкриття та розслідування злочинів, охорони громадського порядку, забезпечення громадської безпеки, безпеки дорожнього руху, а також формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Висновок судів про те, що до компетенції МВС України та їх територіальних підрозділів встановлення причин виникнення пожеж не віднесено, а висновок дільничного інспектора має значення виключно для встановлення наявності або відсутності у діях позивача складу злочину, зокрема, його суб'єктивної сторони у вигляді умислу або необережності, є обґрунтованим.

Згідно з Порядком спільних дій органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки України та Міністерства надзвичайних ситуацій України під час проведення огляду місця пожежі, виявлення, припинення, попередження та розслідування кримінальних правопорушень, пов'язаних з пожежами, затвердженим спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства надзвичайних ситуацій України від 30 листопада 2012 року № 1106/1377 (зареєстрованим в Мінюсті України 28 грудня 2012 року за № 2220/22532) саме на посадових та службових осіб ДСНС України покладається завдання зі встановлення причин пожежі.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку, що саме звіт начальника Арбузинського районного сектору ГУ ДСНС України у Миколаївській області від 19 жовтня 2014 року про причину виникнення пожежі має значення для правильного вирішення справи.

Умовами договору страхування передбачена можливість страхової компанії за власною ініціативою і за власні кошти (самостійно або з залученням експертів) з'ясувати причини та обставини настання події, що може бути визнана страховим випадком (пункти 10.3.4, 14.2, 14.5 договору страхування).

Однак, попри ймовірність висновку ГУ ДСНС України у Миколаївській області ПрАТ «СК «Провідна» таким правом не скористалася.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у ПрАТ «СК «Провідна» були відсутні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування позивачу.

Договором страхування встановлено, що загальний розмір страхової виплати складає 45 тис. грн, з яких: за житловий будинок, у тому числі конструкція, оздоблення, обладнання - 20 тис. грн; за домашнє майно - 15 тис. грн; за господарські будівлі та споруди - 10 тис. грн.

Відповідно до пункту 10.1 договору страхування страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати одержувачеві страхового відшкодування пені у розмірі 0,1 % простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нарахована пеня.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між ними договору страхування, є грошовим зобов'язанням.

Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Ураховуючи наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення страхового відшкодування в межах ліміту передбаченого договором та штрафних санкцій за неналежне виконання умов укладеного договору страхування є правильним.

ПрАТ «СК «Провідна» розмір нарахованого страхового відшкодування та штрафних санкцій не оскаржує.

Висновок апеляційного суду про передчасність звернення ОСОБА_4 з цим позовом, є неправильним, оскільки суперечить встановленим обставинам справи, адже ПрАТ «СК «Провідна» відмовила у виплаті заявнику страхового відшкодування, оскільки вважала подію, яка сталася, не страховим випадком.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення страхового відшкодування та штрафних санкцій містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам статей 213-215 ЦПК України (у редакції станом на час розгляду справи судом) щодо законності й обґрунтованості. Суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги в зазначеній частині не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору іне дають підстав вважати, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд неправильно застосовані норми матеріального права чи порушив норми процесуального права. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційним судом скасовано законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції в частині стягнення страхового відшкодування та штрафних санкцій, рішення апеляційного суду відповідно до положень статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі в указаній частині рішення суду першої інстанції.

Однак не можна погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення грошових коштів на відшкодування моральної шкоди, оскільки між сторонами виникли договірні зобов'язання, а пунктом 8.4 договору страхування визначено, що за договором не відшкодовуються будь-які випадки заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до статті 412 ЦПК Українипідставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись статтями 400, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 вересня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування моральної шкоди скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 вересня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та 3 % річних скасувати та залишити в цій частині в силі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. І. Крат

В. П.Курило