Провадження № 22-ц/779/1102/2018
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Матківського Р.Й., Малєєва А.Ю.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю: представника Івано-Франківського міськвиконкому ОСОБА_3, представника ОСББ «Пятірка» - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за його позовом до Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Співвласники багатоквартирного будинку «Пятірка» про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену головуючим суддею Антоняком Т.М. 23 липня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Співвласники багатоквартирного житлового будинку «Пятірка» про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування.

18 липня 2018 року позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії п. 11 рішення Івано-Франківської міської ради № 171-20 від 21.06.2018 та заборонити реєстрацію права власності на земельну ділянку, що була передана обєднанню власників багатоквартирного житлового будинку «Пятірка» площею 0,0556 га на вул. Військова у м. Івано-Франківську.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23 липня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову.

Не погоджуючись із даною ухвалою, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм процесуального права. Апелянт вказує, що обєднанню співвласників багатоквартирного житлового будинку «Пятірка» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0556 га на вул. Військовій 5 в м. Івано-Франківську з передачею її у власність для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, чим, на думку апелянта, порушено його право на користування та отримання у власність земельної ділянки з кадастровим номером :20:001:0031 на якій розташовані обєкти нерухомості, що належать позивачу.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просить оскаржену ухвали суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Представник ОСББ «Пятірка» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки є безпідставною та необґрунтованою, а оскаржена ухвала такою, що постановлена з дотриманням вимог процесуального права. Відповідач вважає, що апелянтом не наведено підстав за яких, у випадку невжиття заходів забезпечення позову, буде істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду. Доводи апеляційної скарги, на думку відповідача, зводяться до субєктивної оцінки обставин справи, що є повноваженнями суду за наслідком розгляду справи по суті. Таким чином, представник ОСББ «Пятірка» вважає, застосування заходів забезпечення позову за заявою ОСОБА_5 безпідставними, а тому просить залиши оскаржену ухвалу без змін.

Апелянт ОСОБА_5 в засідання апеляційного суду не зявився, хоча на його адресу у встановленому законом порядку направлялось судове повідомлення. Частина 1 ст. 131 ЦПК України зобовязує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі невиконання цього обовязку судова повістка вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою не проживає або не знаходиться. Оскільки апелянт не повідомляв суд про зміну свого місцезнаходження, то згідно ч.1 ст. 131 ЦПК України надіслана йому судова повістка вважається доставленою. Отже, є правові підстави для розгулу справи у відсутності ОСОБА_5

В засіданні апеляційного суду представник Івано-Франківського міськвиконкому проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення.

Представник ОСББ «Пятірка» проти доводів апеляційної скарги заперечив.

Вислухавши суддю-доповідача, представників Івано-Франківського міськвиконкому та ОСББ «Пятірка», перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві відсутні відомості про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, до яких, зокрема, відноситься заборона вчиняти певні дії, встановлення обов'язку вчинити певні дії, інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Перелік видів забезпечення позову, наведений у частині першій статті 150 ЦПК України, не є вичерпним, у зв'язку з чим, за наявності відповідного клопотання, можуть бути застосовані й інші його види, проте з урахуванням обмежень, встановлених частинами четвертою - десятою зазначеної статті.

Пленум Верховного Суду України в пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 роз'яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Тобто, цивільний процесуальний кодекс не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігти ситуації, в якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Слід зазначити, що в разі звернення сторони з клопотанням про забезпечення позову заявник повинен обґрунтувати причини такого звернення.

З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову позивач послався на те, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам, єдиним способом унеможливлення продовження реєстрації права власності на земельну ділянку ОСББ «Пятірка» є забезпечення позову.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до Земельного кодексу України виключно до компетенції міських рад належать повноваження щодо передання земельних ділянок у власність або користування, а тому подана заява не є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, заборона Івано-Франківській міській раді приймати рішення про затвердження проекту землеустрою порушує права і законні інтереси ОСББ «Пятірка» і є втручанням у діяльність компетентного органу ради.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було дотримано норми процесуального права при вирішенні питання про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, а тому ухвалу необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 липня 2018 року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено 30 серпня 2018 року.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді: Р.Й. Матківський

ОСОБА_6