Справа № 548/988/17
Провадження №2/548/162/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.05.2018 року м. Хорол
Хорольський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - Миркушіної Н.С.,
за участю секретаря судового засідання Вовк М.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, мотиуючи його тим, що водій ОСОБА_2 ОСОБА_3 о 09 годині 00 хвилин в м. Хорол Полтавської області по вул. Фрунзе керуючи транспортним засобом марки NISSAN QASHQAI державний номерний знак НОМЕР_1 перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху виїхав на смугу зустрічного руху в наслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1 та через, що автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 КУпАП.
При зіткненні автомобіль позивача зазнав значні механічні ушкодження.
Відповідно до постанови Хорольського районного суду Полтавської області по справі №548/124/16-п від «02» лютого 2016 року дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 не з»явилися, але представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримують та прохають їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений відповідно до ч. 11 ст.128 ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи, відзиву не подав, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді цієї справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Врахувавши позицію позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У відповідності до приписів ч.3,4 ст. 82 ЦПК України: «Обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.»

Згідно ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію ТЗ СХТ 478451, Транспортний засіб NISSAN QASHQAI державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстровано на ОСОБА_5, яка яка є дружиною відповідача.

Ст.22 Цивільного кодексу України передбачено, що збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є „...втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права....

Згідно ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір завданих відповідачем збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.

Згідно з розясненнями п.9 постанови Пленуму ВС «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обовязку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у звязку із заподіянням шкоди майну.

Позивачем для визначення розміру матеріального збитку, спричиненого належному йому автомобілю НОМЕР_2 було замовлено проведення відповідного дослідження (оцінки) у ФОП ОСОБА_6 та згідно Звіту №0604 від 19.04.2016 року про незалежну оцінку майна вартість матеріального збитку, завданого позивачу, в результаті його пошкодження при ДТП, складає: 96 998,34 грн. (девяносто шість тисяч девятсот девяносто вісім гривен 95 коп.)

Частково шкоду було відшкодовано Страховиком відповідача АТ «СК «АХА Страхування» в межах ліміту відповідальності в сумі 50 000,00 грн. відповідно до вимог ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), в абз.3 п.16 Постанови №4 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі за текстом Постанови) зазначеного, що «При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Позивач зазначив, що до теперішнього часу до відновлення пошкодженого автомобіля не приступав, оскільки в нього на відновлювальний ремонт відсутні грошові кошти, в той же час з дня пошкодження належного йому транспортного засобу вартість відновлювального ремонту автомобіля збільшилась, у звязку з зростанням цін.

Залишок невідшкодованого матеріального збитку складав: 96 998,34 50 000,00 = 46 998,34 гривень.

За проведення експертного дослідження позивачем було оплачено 1 200,00 грн., що підтверджується актом прийому -передачі робіт по незалежній оцінці від 20.04.2016 року. Окрім того, позивачем 28.01.2016 року було сплачено грошові кошти в сумі 562, 45 грн. згідно наряду замовлення №14741 від 28.01.2016 року, що підтверджено фіскальним чеком, за зняття ушкоджених з деталей з автомобіля, та додатково сплачено 150,00 гривень за дефектовку, сплата яких підтверджується Квитанцією до прибутково касового ордера №12 від 28.01.2016 року. Вказані роботи були виконані у м. Полтава, у звязку з чим позивачем були понесені витрати в розмірі 299, 95 грн. на купівлю палива, що підтверджується фіскальним чеком. Також 14.07.2016 року позивачем було здійснено виїзд до м. Полтави, з метою розрахунку вартості запчастин, які підлягають заміні, що підтверджується рахунком-фактурою №КА-0000366 від14.07.2016 року, у звязку з чим позивачем були понесені витрати в розмірі 393,24 грн. на купівлю палива, для поїздки до м. Поллтава, що підтверджується фіскальним чеком.

Викладені обставини підтверджуються письмовими доказами: оригіналом рахунку-фактури № КА-0000019 від 15.01.2018 року, подано до суду 03.04.2018 року.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного суду від 28 лютого 2018 року у справі №363/4898/15-ц зокрема зазначено, що: "Верховний Суд у такому висновку виходить із аналізу частин першої та другої статті 22 ЦПК України, відповідно до яких реальними збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які настануть в майбутньому. Висновки про наявність права у потерпілої сторони на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, без підтвердження оплати проведеного відновлювального ремонту автомобіля, сформульовані також у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, а також у постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року №61-1836св17. Верховним Судом не встановлено підстав для відступу від зазначених правових позицій.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Ст. 1167 ЦКУ встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності й вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Протягом тривалого часу у звязку з пошкодженням автомобіля позивачеві доводиться самостійно відшукувати грошові кошти для відновлення автомобіля, який до цього часу не відремонтований, через , що позивач тривалий час не може вночі спокійно спати та і до того суворий сімейний бюджет позивача доводиться заощаджувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач в до всього нервово відноситися, крім того це був перший, новий та улюблений автомобіль позивача. Від такого стану та постійних заощаджень сімейних грошей постраждали крім самого позивача і члени його родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у родині позивача. Крім того, раніше дуже часто на вихідних та свята позивач із сім"єю виїжджали на відпочинок від тяжких та напружених робочихого днів, позивач возив родину та сам їздив на роботу та в справах на ному автомобілі, після ДТП змога вільно пересуватися власним автомобілем зникла. Крім того, після ДТП позивачеві та його родині доводиться користуватися громадським транспортом та послугами таксі, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування власним автомобілем, позивачеві довелося відкласти, а від деяких з них він взагалі змушений був відмовитись, що спричинило зайві проблеми, порушило життєві плани.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди „...Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, згідно п.5 Постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: 37. Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред'явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс.

Викладені обставини підтверджуються письмовими доказами: оригіналом рахунку-фактури № КА-0000019 від 15.01.2018 року, подано до суду 03.04.2018 року.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного суду від 28 лютого 2018 року у справі №363/4898/15-ц зокрема зазначено, що: "Верховний Суд у такому висновку виходить із аналізу частин першої та другої статті 22 ЦПК України, відповідно до яких реальними збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які настануть в майбутньому. Висновки про наявність права у потерпілої сторони на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, без підтвердження оплати проведеного відновлювального ремонту автомобіля, сформульовані також у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, а також у постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року №61-1836св17. Верховним Судом не встановлено підстав для відступу від зазначених правових позицій.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ОСОБА_4, 04 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, зокрема п.п. 8, 9 визначено такі способи, як відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в звязку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві і докази, надані разом із позовом.

При розгляді даного цивільно правового спору судом встановлено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: дії відповідача були неправомірними, є безпосередній причинний звязок і вина відповідачів, що є підставою для їх цивільно правової відповідальності.

Отже, аналіз досліджених та оцінених доказів переконують суд у тому, що позивачем доведено факт порушення відповідачами його права на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 судовий збір в сумі 746,04, 80 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 1167, 1172, 1187, 1188, 1194 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1-18, 76-81, 141, 209-241, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.5 ЗУ «Про судовий збір», пунктами 1, 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4, пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», -суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний код НОМЕР_3), на користь ОСОБА_1 відшкодований матеріальний збиток спричинений в наслідок ДТП у розмірі 67 675,13 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний код НОМЕР_3), на користь ОСОБА_1, документально підтверджені витрати повязані з визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю на загальну суму 2 605,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний код НОМЕР_3), на користь ОСОБА_1, 25 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями відповідача.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний код НОМЕР_3), на користь ОСОБА_1, судові витрати складаються з судового збору у розмірі 746,04 грн.

В іншій частині позовних вимог -відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Хорольський районний суд Полтавської області.

Повний текст судового рішення складено 23.05.2018 року.

Суддя : Н.С. Миркушіна