судді Лесько Алли Олексіївни
щодо постанови Верховного Суду у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року
Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. розглянуто касаційну скаргу Київської міської ради на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2017 року у складі судді Писанця В. А. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2017 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Прокопчук Н. О., Саліхова В. В.
Постановою Верховного Суду у складі зазначеної колегії суддів судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року касаційну скаргу Київської міської ради залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційногосуду міста Києва від 01 червня 2017 року залишено без змін.
Щодо прийнятої Верховним Судом постанови викладаю окрему думку на підставі частини третьої статті 35 ЦПК України, оскільки не згодна із зазначеним судовим рішенням.
Обставини справи
У червні 2016 року ОСОБА_6 звернувся з позовом до Київської міської ради, третя особа - державний нотаріус Десятої Київської нотаріальної контори Сабадаж О. В., про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Позовна заява мотивована тим, що приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дядько ОСОБА_8, після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з належної померлому кооперативної квартири АДРЕСА_1. Інші члени родини на спадщину не претендують.
13 травня 2016 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак в прийнятті цієї заяви нотаріус відмовила, посилаючись на пропуск строку для прийняття спадщини.
Позивач також зазначав, що відповіднодо листа-відповіді Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 06 червня 2016 року труп ОСОБА_8 виявлено 14 березня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1, причина смерті не встановлена у зв'язку з муміфікацією трупа. Згідно довідки про причину смертіприблизна дата смерті ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_1.
При цьому позивач посилався на те, що строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 почав обчислюватися з 01 вересня 2015 року, хоча фактично мав обчислюватися з 14 березня 2016 року. Також стверджував, що у період з 07 до 29 квітня 2016 року перебував на лікуванні в лікаря-невропатолога, тому не міг звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
На підставі викладеного позивач просив визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2017 року, позов задоволено.

Визначено ОСОБА_6 додатковий строк 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки дізнався про смерть спадкодавця лише 14 березня 2016 року, а у період з 07 до 29 квітня 2016 року перебував на лікуванні у лікаря-невропатолога, що підтверджується довідкою від 04 червня 2016 року № 159.

У червні 2017 року Київська міська рада подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що довідка від 04 червня 2016 року № 159 про перебування ОСОБА_6 на лікуванні у лікаря-невропатолога, на яку посилалися суди в оскаржуваних судових рішеннях, не доводить поважності причин пропуску позивачем шестимісячного строку для прийняття спадщини, який розпочався 01 вересня 2015 року та сплив 01 березня 2016 року.

Також у касаційній скарзі зазначено, що незнання спадкоємцем про смерть спадкодавця без встановлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не може бути визнано поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому Київська міська рада посилалася на те, що необізнаність позивача до березня 2016 року про смерть рідного дядька свідчить лише про те, що позивач довгий час не спілкувався зі спадкодавцем та не цікавився станом його здоров'я, про що ним було повідомлено в судовому засіданні.

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_6, подані його представником ОСОБА_9, на касаційну скаргу.

У запереченнях зазначено, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини через об'єктивні, непереборні та істотні труднощі. Зокрема, вказано, що смерть ОСОБА_8 не була встановлена у визначеному Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» порядку до моменту видачі свідоцтва про смерть 24 березня 2016 року, тому спадкоємець не міг звернутися до нотаріуса про прийняття спадщини раніше; до дня реєстрації відомостей про смерть ОСОБА_8 не вважався померлим. У запереченнях спадкоємець також посилається, що проживає у місті Нікополі Дніпропетровської області, що значно ускладнювало можливістьзвернення із заявою про прийняття спадщини. До того ж на момент, коли позивач дізнався про смерть спадкодавця, він перебував у відрядженні з 01 до 30 березня 2016 року, а у період з 07 до 29 квітня 2016 року перебував на лікуванні у лікаря-невропатолога; ОСОБА_8 поховано лише 25 березня 2016 року, що є також об'єктивними причинами, через які позивач не зміг звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Крім того, вважав необгрунтованими доводи касаційної скарги щодо відсутності спілкування між спадкодавцем та спадкоємцем, оскільки ЦК України не пов'язує факт підтримання родинних відносин та спілкування зі спадкодавцем із можливістю прийняття спадщини.

Правові пістави незгоди з постановою Верховного Суду про залишення ухвалених у справі судових рішень першої та апеляційної інстанції без змін.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На мою думку, зазначенимвимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають, виходячи з наступних обставин.

1. Судами встановлено та про це свідчать матеріали справи, що 14 березня 2016 року Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення зареєстровано факт виявлення трупа ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_1

За даним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України, триває досудове слідство.

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 15 березня 2016 року № 671/2 причина смерті ОСОБА_8 не встановлена в зв'язку з муміфікацією трупа, ймовірною датою смерті є ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві 24 березня 2016 року, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

2. Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, до складу якої входить однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач є племінником померлого ОСОБА_8

13 травня 2016 ОСОБА_6. звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_8

Постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори СабадашО. В. від 31 травня 2016 відмовлено ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини, встановленого ЦК України.

3. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

У частині першій статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом наведеної норми закону, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такий висновок щодо застосування норми права в подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16.

Як уже зазначалося, в обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач посилався на відсутність у нього інформації про смерть спадкодавця та перебування на лікуванні у лікаря-невропатолога в період з 07 до 29 квітня 2016 року.

Визнаючи зазначені причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини поважними, суди не врахували положення зазначених норм ЦК України, правових позицій Верховного Суду України та дійшли, на мою думку, помилкового висновку про наявність підстав для встановлення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини.

Зокрема, встановивши, що ОСОБА_6. не скористався правом на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 через відсутність у нього інформації про смерть спадкодавця у зв'язку з тим, що муміфіковане тіло спадкодавця виявили в належній спадкодавцю на праві власності квартирі більш ніж через шість місяців після дня фактичної смерті, помилково вважали, що ця обставина та довідка про перебування спадкоємця на лікуванні у лікаря-невропатолога в період з 07 до 29 квітня 2016 року, є правовими підставами для визначення додаткового строку для прийняття спадщини племіннику спадкодавця.

Як зазначено вище, касаційнаскарга Київської міської радимістила посилання на те, щонезнання спадкоємцем про смерть спадкодавця без встановлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не може бути визнано поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судипершої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та фактично відступили від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, вважаю, що оскаржуванірішення не могли бути залишені без змін.

Суддя А. О. Лесько