Номер провадження: 22-ц/785/1072/18
Номер справи місцевого суду: 516/147/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: ОСОБА_2.,

ОСОБА_3,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 19 квітня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Rомерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів та визнання зобовязання припиненим,-

В С Т А Н О В И В:

28 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за кредитним договором , в якому просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором від 13.08.2008р. у загальній сумі 38 419,72 доларів США, що еквівалентно станом на 08.06.2016р. 958 956,21 гривень.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачі не виконують свої зобовязання за спірним кредитним договором та договором поруки від 13.08.2008р., що призвело до виникнення заборгованості, зокрема не сплачують банку кредитні кошти, відсотки за користування кредитними коштами та інші передбачені кредитним договором платежі, що і стало підставою для звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з даним позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій просить у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити та визнати зобовязання, передбачене кредитним договором від 13.08.2008р. припиненим, внаслідок зарахування однорідних зустрічних вимог.

Свої вимоги позивачка ОСОБА_5 мотивує тим, що зазначена у п. 8.1 вказаного кредитного договору грошова сума в розмірі 600 доларів США, як винагорода за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, не являється такою відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», а тому за Законом України «Про захист прав споживачів» (ч. 5 ст. 10) за невиконання роботи (надання послуги) зазначеним банком має бути сплачена пеня, яка становить за період з 13.08.2008р. по 14.09.2016р. 53 772 долара США, тому просить задовольнити її зустрічний позов.

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не зявився, зазначивши про розгляд справи за його відсутності із підтвердженням позовних вимог у повному обсязі. Надав до суду письмові заперечення в яких вважає свої позовні вимоги цілком обґрунтованими та просить їх задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_4 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнала, проти зустрічного позову ОСОБА_5 не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не зявилась, надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила про те, що винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 600 доларів США, що за твердженням банку була включена до тіла кредиту, споживачеві надана не була, позичальнику було надано лише 20 000 доларів США, а тому сума боргу становить 20 934,83 долари США.

Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 19 квітня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 13.08.2008р. у загальній сумі 25 870,21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08.06.2016р., складає 645 720 грн. 45 коп., у тому числі: 17 309,06 доларів США заборгованість за кредитом, 8 561,15 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, та по 4 842,90 гривень з кожної понесені судові витрати. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмолено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови первісних позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 12 549,51 дол. СШАта ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не зявились, але про розгляд справи вони сповіщались неодноразово належним чином та завчасно. Тому у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених сторін у судове засідання не перешкоджає подальшому розглядові справи та у їх доступі до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 20.07.2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи, викладені у апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Рішення суду першої інстанції переглядається в апеляційному порядку в частині відмови у задоволенні первісного позову про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 12 549,51 дол. США.

Частинами 1 та 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обовязковими для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як зазначено у частині 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.08.2008р. між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»), та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №ODB0GA, за умовами якого Банк надав позичальнику грошові кошти в іноземній валюті у вигляді не поновлюваної лінії в розмірі 25957,28 доларів США на споживчі цілі, а також на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених договором, з оплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, інших платежів, визначених договором, та кінцевим терміном сплати 13.08.2023р., позичальник зобовязався щомісячно з 8 по 13 число кожного місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки, винагороду, комісію, у загальній сумі 357,59 доларів США згідно Графіку погашення кредиту.

За умовами п.п. 2.3.1, 2.3.2 кредитного договору, Банк має право в односторонньому порядку та за своїм розсудом збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, або зменшувати її до рівня, встановленого чинним законодавством, при цьому направляє позичальникові протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки письмове повідомлення.

Згідно п. 2.3.3 кредитного договору у випадках затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%, несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту, іншого істотного порушення умов даного договору, позичальник має право повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобовязання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку.

Як вбачається з п. 2.3.7 кредитного договору, Банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 8.1 даного договору, у тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні вищевказаних умов.

Відповідно до п. 3.2 цього договору кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно умов договору, далі пені, простроченої комісії по кредиту, простроченої винагороди, відсотків, заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилась, направляється на погашення заборгованості за кредитом, комісії, винагороди, відсотків, кредиту.

Відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом 360 днів у році (п. 3.3 договору). Позичальник сплачує банку винагороду в розмірі й у строки, визначені договором (п. 3.6 договору). При непогашенні кредиту в строки, встановлені договором, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нараховується пеня з дати виникнення цієї заборгованості (п. 3.7 договору).

Як вбачається з п.п. 5.1, 8.4 договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

Відповідно до п. 5.3 договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Як визначає п. 5.5 договору терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Згідно п. 8.3 договору забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним Договором є: іпотека квартири та порука ОСОБА_5.

Згідно умов договору поруки №ODB0GA від 13.08.2008р., укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_5, його предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, укладеним між банком та позичальником; поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений. У випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п.п.1, 2, 4 договору). Згідно п. 5 договору у випадку невиконання боржником будь-якого зобовязання, передбаченого п. 1 даного договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобовязання. Пунктом 6 договору визначено, що поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги. Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором (п. 11 договору). Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором (п. 12 договору). Зміни і доповнення до даного договору вносяться тільки за згодою сторін в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди (п. 13 Договору).

В порушення вимог за кредитним договором №ODB0GA від 13.08.2008р., відповідач ОСОБА_4 здійснювала погашення за кредитом частково, внаслідок чого у неї утворилась прострочена заборгованість по кредиту, яка станом на 08.06.2016р. складає 38 419,72 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 958 956, 21 гривень, в тому числі: 17 309,06 доларів США за кредитом, 21 110, 66 доларів США по процентам за користування кредитом.

Відповідно до досудових вимог повідомлень сплати кредиту від 13.06.2016р. та про виконання зобовязань за договором поруки, за кредитним договором №ODB0GA від 13.08.2008р., надісланих Банком відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5, щодо погашення простроченої заборгованості вбачається, що останні повідомлялися про заборгованість у загальному розмірі 83 418,37 доларів США та необхідність її погашення.

На підставі рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 24.10.2013р. у справі №516/176/13-ц позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа: Теплодарський міський сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ODB0GA від 13.08.2008р. у розмірі 59 020,44 доларів США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.04.2013 року складає 471 573, 28 гривень, звернуто стягнення на квартиру загальною площею 66,10 м2, житловою площею 37,10 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу предмета іпотеки на підставі договору іпотеки від 13.08.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» за початковою ціною, яка дорівнює заставної вартості предмета іпотеки, що визначена договором іпотеки від 13.08.2008 року у розмірі 266 453 грн., або за будь-якою іншою ціною, визначеною на момент продажу відповідно до законодавства України з укладанням від імені відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухомого майна, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, та вирішено виселити з квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення набрало законної сили 19.11.2013р., з тексту даного рішення суду вбачається про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено листа на імя ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від 01.03.2013р. №30.1.0.0/2-114 про необхідність повернення суми кредиту в повному обсязі, процентів, комісії та штрафних санкцій, у 30-денний строк.

Згідно рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 04.01.2016р. у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладеному 23.07.2015р. в м. Одесі між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7, відмовлено повністю. Рішення суду набрало законної сили 18 жовтня 2016 року.

З виписки по особовому рахунку ОСОБА_4 за період з 13.08.2008р. по 28.09.2016р. вбачається про часткове погашення заборгованості за кредитним договором №ODB0GA від 13 серпня 2008 року.

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позичальник, відповідачка ОСОБА_4, та поручитель, відповідачка ОСОБА_5, не виконали взяті на себе зобовязання за кредитним договором та договором поруки в сумі, строки та на умовах, що передбачені вказаними договорами. Тому права позивача були порушені і у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України підлягають судовому захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку в розмірі 25 870,21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08.06.2016р., еквівалентно 645 720, 45 гривень, в тому числі: 17 309,06 доларів США за кредитом, 8 561,15 доларів США по процентам за користування кредитом.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову в частині стягнення солідарно з відповідачів заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 12 549,51 доларів США, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги стосовно їх стягнення за відповідний період вже були заявлені Банком та вирішені судом, про що свідчить вищевказане рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 24 жовтня 2013 року.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічні положення містяться у статтях 10, 60 ЦПК України (2004р.).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналогічні положення містяться у статті 212 ЦПК України (2004р.).

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

В порушення положень ст. ст. 12, 81, 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам, в частині вимог про стягнення грошових коштів за користування чужими коштами повному обсязі.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач був зобовязаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відповідачі - ті обставини, на які вони посилалася як на заперечення проти позову, але не надали ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 589 ЦК України, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов&a, ;apos;язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв&ala;apos;язку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 589 ЦК України, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до ст.112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дійсно, рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 24.10.2013р. у справі №516/176/13-ц позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа: Теплодарський міський сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, задоволено частково. Суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ODB0GA від 13.08.2008р. у розмірі 59 020,44 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 471 573, 28 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом станом на 08 червня 2016 року та випискою з особового рахунку боржника з 13 серпня 2008 року до 28 вересня 2016 року вбачається, що на виконання рішення суду від 24 жовтня 2013 року часткове погашення заборгованості відбулось лише 07 серпня 2015 року (реалізація предмету іпотеки) й всі сплачені суми враховані в даному розрахунку у графі «Сума погашеної пені» та у графі «Залишок простроченої заборгованості» тощо, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом та випискою з особового рахунку боржника (т.1, а.с. 5 зв., 89).

У частині 1 та 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовзується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ст. ст. 536, 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У статті 599 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У пункті 17 постанови №5 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р., Вищий спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснив, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599601, 604609 ЦК україни.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що умовами кредитного договору встановлений строк його дії до 13 серпня 2023 року й дострокове присудження до виконання основного зобовязання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду або часткового погашення заборгованості за рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків до дня фактичного повного погашення кредиту, тому позовні вимоги про стягнення суми заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 12 549,51 доларів США підлягають задоволенню в поновному обсязі.

Порушення судом норм процесуального права, а саме, ст. ст. 12, 81, 263 - 265 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, ст. ст. 536, 599, 1048 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції, скасування його в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 12 549,51 доларів США й ухвалення нового рішення про задоволення позову в цій частині позовних вимог в повному обсязі.

На підставі ч.ч. 1 та 13 ст. 141 ЦПК України судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач поніс і документально підтвердив витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 15 822,75 грн. (т. 1, а.с. 247), тому у звязку з задоволенням апеляційної скарги присудженню з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає й судовий збір в сумі 15 822,75 гривень у рівних частках.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» задовольнити, рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 19 квітня 2017 року змінити в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості по процентам за користування кредитом.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_4, (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2), на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (ідентифікаційний код 14360570) заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 12 549,51 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.07.2018 року складає 332 185,53 гривень.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4, (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2), на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (ідентифікаційний код 14360570) судовий збір у розмірі 15 822,75 гривень у рівних частках.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 20 липня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_3

ОСОБА_2