АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року

м. Рівне

Справа № 568/1100/17

Провадження № 22-ц/787/1223/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Мельник Д.В.

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Шимків С.С., Хилевич С.В.

секретар судового засідання Тхоревський С.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 24 травня 2018 року за заявою про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Радивилівської районної державної нотаріальної контори Рівненської області, комунального підприємства "Радивилівське районне бюро технічної інвентаризації" про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, Радивилівської районної державної нотаріальної контори Рівненської області, комунального підприємства "Радивилівське районне бюро технічної інвентаризації" про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності на спадкове майно.

23 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони відповідачці ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії з приводу відчуження нерухомого майна, а саме: домоволодіння з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : Рівненська область, м. Радивилів, вул. Маркелова, 86 та земельну ділянку площею 0,0961 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 24 травня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №105418029 від 28.11.2017 із якої вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 уклала спадковий договір №2865 від 30.09.2010.

Також, зазначає про те, що в судовому засіданні було встановлено, що опікунство за ОСОБА_3 ніхто не оформляв, тобто здатність приймати рішення ОСОБА_3 є очевидним фактором.

Таким чином, вважає, що інтереси особи із якою укладено договір довічного утримання є ризиком відчуження нерухомого майна на що не звернув належної уваги суд першої інстанції.

З цих підстав просила скасувати ухвалу Радивилівського районного суду від 24.05.2018 та постановити нову про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Учасники справи завчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явились та причин неявки не повідомили, тому колегія суддів вважає за можливе продовжити розгляд за їх відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову в забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив із того, що викладені у заяві ОСОБА_2 обставини про можливість відчуження ОСОБА_4 нерухомого майна, не підтверджені відповідними доказами. Зазначав, що не надано доказів, які б свідчили про неможливість відповідачки ОСОБА_4 приймати об'єктивні рішення у зв'язку із інвалідністю. Та взяв до уваги встановлені при розгляді справи обставини щодо часткового визнання відповідачкою ОСОБА_4 позову.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження обставин справи, наданих доказів та відповідає вимогам процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу.

Пунктом 6 згаданої Постанови Пленуму ВСУ, передбачено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Врахувавши вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача, суперечать нормам цивільного процесуального законодавства, та можуть розцінюватись як втручання суду в діяльність інших осіб, які не є стороною цивільного процесу, вжиття таких заходів забезпечення позову не кореспондується з заявленими позивачем позовними вимогами, які стосуються визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності на спадкове майно.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, районний суд вірно виходив з того, що позивачем не наведено обґрунтувань, яким чином заходи забезпечення позову, наведеним в заяві шляхом, забезпечить виконання рішення суду, у випадку прийняття його на користь позивача, або стане перепоною у його виконанні. Окрім того в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача.

Виходячи з викладеного, районний суд дійшов правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки відсутня реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, вид забезпечення позову, який позивач просив застосувати, не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності оскаржуваної ухвали, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення відповідного обґрунтування щодо заявлених вимог, яким суд першої інстанції надав належну оцінку і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена без порушень норм процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 274, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.С. Шимків

С.В. Хилевич