Справа № 324/975/18
Провадження № 2/324/566/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кацаренко І.О.

за участю секретаря судового засідання Божко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Пологи цивільну справу за позовом акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 05 червня 2018 року звернувся до суду з даним позовом до відповідача, вказуючи, що закрите акціонерне товариство ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 02 квітня 2009 року уклали кредитний договір без номеру.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що ОСОБА_1 (далі за текстом - Відповідач) отримав кредит у розмірі 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків закритого акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування Позивача з закритого акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» на публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 банк «ПриватБанк», яке наразі змінило свою назву на акціонерне товариство ОСОБА_2 «ПриватБанк» (далі за текстом ОСОБА_2; АТ КБ «ПриватБанк»).

Позивач зазначив у позові, що свої зобовязання перед ОСОБА_1 ОСОБА_2 виконав, надавши йому кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/ 70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у заяві.

Після отримання кредиту ОСОБА_1 свої кредитні зобовязання не виконав належним чином, в результаті чого у нього перед Банком станом на 30 квітня 2018 року утворилася заборгованість у сумі 14890,42 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 397,04 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 9108,12 грн., заборгованості за пенею та комісією 4200 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 685,26 грн., яку просять стягнути з відповідача на користь Банку, а також 1762 грн. судового збору.

Про місце, дату і час судового засідання учасники справи повідомлені належним чином (а.с.32-33).

Представник позивача ОСОБА_3, діюча на підставі довіреності на а.с.19, у судове засідання не явилася, надала суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги Банку підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити; не заперечує проти розгляду справи з винесенням заочного рішення (а.с.3).

Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи в суді належним чином, надав суду письмову заяву, в якій не визнав позовні вимоги Банку до нього, так як строк позовної давності давно збіг, просить у задоволенні позову відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності. Просить справу розглянути в його відсутність без застосування засобів технічної фіксації (а.с.34).

З огляду на неприбуття в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, заперечення проти позову відповідача з підстав пропуску строку позовної давності, дослідивши письмові докази по справі, дав оцінку добутим доказам у сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що 02 квітня 2009 року ОСОБА_1 отримав у ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 400 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позову, у ОСОБА_1 станом на 30 квітня 2018 року утворилася заборгованість перед ПАТ КБ «Приват Банк» у розмірі 14890,42 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 397,04 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 9108,12 грн., заборгованості за пенею та комісією 4200 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 685,26 грн.

Однак відповідач позовні вимоги банку не визнає і просить суд застосувати строк позовної давності в три роки, оскільки останній платіж по картці був здійснений більше, ніж за три роки до подачі Банком позову до суду.

Згідно з пунктом 5.3 Правил користування платіжною карткою, що є складовими Умов та правил надання банківських послуг, строки і порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам з установленим мінімальним обовязковим платежем приведено в пам'ятці клієнта, що є невідємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості за кредитом.

Пунктом 5.4 Правил користування платіжною карткою визначено, що строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам без установленого мінімального обовязкового платежу, проводиться в наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (в полі month).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч.1 ст.1048 ЦК України.

За визначенням ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Виходячи з наведених норм чинного законодавства України, позивач має право на стягнення заборгованості за кредитним договором. Розмір заборгованості за договором, наведений у розрахунку заборгованості, що доданий до позовної заяви, відповідачем не спростовано.

Проте, відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу позовної давності, про що заявлено відповідачем, суд, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23 листопада 2016 року у справі №308/16549/13-ц (реєстраційний номер рішення у ЄДРСР 63145729), дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як встановлено судом під час розгляду справи, згідно з розрахунком заборгованості, остання проплата за кредитним договором ОСОБА_1 здійснена 26 лютого 2010 року, а відтак з 27 лютого 2013 року (ч.1 ст.253 ЦК України) почався перебіг трирічного строку позовної давності, який з урахуванням приписів ч.5 ст.254 ЦК України закінчився 26 лютого 2013 року. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Позовну заяву було підготовлено до суду після спливу строку позовної давності 24 травня 2018 року, надійшов позов до суду 05 червня 2018 року (а.с.4;6).

Доказів наявності будь-яких поважних причин, через які позивачем було пропущено строк позовної давності, суду не надано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 належить відмовити в повному обсязі у звязку із пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору не вбачається у звязку з відмовою в задоволенні позову.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст.207, 253, 254, 256-258, 261, 266-267, 509, 525, 526, 546, 549, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.9, 10, 12, 18, 141, 247 ч.2, 263-265, 272, 353, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позовних вимог акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга через Пологівський районний суд Запорізької області до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня постановлення рішення.

Суддя: Кацаренко І.О.