Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 2610/8837/2012

провадження № 61-32298св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В.П.,

учасники справи:

скаржник - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

заінтересована особа - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду зі скаргою на постанову про закінчення виконавчого провадження заступника начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

В обґрунтування вимог за скаргою посилався на те, що в порушення вимог статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» рішення суду не виконано у повному обсязі, а тому постанова державного виконавця від 19 грудня 2016 року підлягає скасуванню, а виконавче провадження відновленню з метою повного виконання судового рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року у складі судді Маліновської В. М. скаргу задоволено, постанову заступника начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 19 грудня 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 47757810 (далі - виконавче провадження) скасовано та зобов'язано його відновити.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, рішення суду, на виконання якого видано виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Києва № 2610/8837/2012 від 01 червня 2012 року, станом на день закінчення виконавчого провадження - 19 грудня 2016 року, не виконано.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року скасовано, в задоволенні скарги ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що з ОСОБА_4 необхідно стягнути заборгованість в іноземній валюті або її еквівалент в національній валюті по курсу НБУ на день платежу, не відповідає ухваленому рішенню суду.

У касаційній скарзі, поданій 24 липня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року і залишити в силі ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала апеляційного суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апеляційний суд не врахував, що правовідносини сторін у цивільній справі є валютними, оскільки всі розрахунки між сторонами здійснювалися виключно в іноземній валюті (доларах США), а відтак правових підстав для конвертування зобов'язань з іноземної валюти у національну валюту України (гривню) немає.

Враховуючи, що в резолютивній частині рішення суду зазначено суму стягнення в іноземній валюті (доларах США) з одночасним зазначенням гривневого еквіваленту на час ухвалення рішення, ПАТ «УкрСибанк» вважає, що стягненню в порядку примусового виконання підлягають кошти саме в іноземній валюті (доларах США), а не їх гривневий еквівалент на час ухвалення рішення. Державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 25 липня 2017 року поновлено ПАТ «УкрСиббанк» строк на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Шевченківського районного суду м. Києва.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року справу призначено до розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з наступних підстав.

Суди встановили, що рішенням Шевченківським районним судом м. Києва від 01 червня 2012 року у справі № 2610/8837/2012 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за овердрафтом у розмірі 109 303,09 дол. США, що станом на 05 грудня 2011 року еквівалентно 873 320,76 грн, та 2 823 грн судового збору.

Шевченківський районний суд м. Києва 09 квітня 2015 року у справі № 2610/8837/2012 видав виконавчий лист від 01 червня 2012 року про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості - 109 303,09 дол. США, що станом на 05 грудня 2011 року еквівалентно 873 320,76 грн, та судового збору в розмірі 2 823 грн.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 08 червня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 2610/8837/2012.

09 грудня 2016 року заступник начальника Шевченківського РВ ДВС АндросовичН. В. прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження щодо виконання зазначеного виконавчого листа в зв'язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду, оскільки боржник сплатив 873 320,76 грн.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 зазначеного Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Аналогічні положення закріплені у статті 446 ЦПК України.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України хоча і пов'язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до частини третьої якої у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Ухвалюючи рішення у справі № 2610/8837/2012, Шевченківський районний суд визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на 05 грудня 2011 року.

Визначаючи характер грошового зобов'язання, суд визначив стягнення з боржника суми боргу саме в іноземній валюті, що становить визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України заофіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Такий правовий висновок виклав Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1445цс17. Підстав для відступу від зазначеного правого висновку не убачала і Велика Палата Верховного Суду, зазначивши у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц про те, що перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена урезолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Ураховуючи наведене, правильним є висновок районного суду про задоволення скарги ПАТ «УкрСиббанк».

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а апеляційний суд помилково її скасував.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційним судом скасована законна і обґрунтована ухвала суду першої інстанції, ухвала апеляційного суду відповідно до положень статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року скасувати.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. І. Крат

В.П. Курило