Провадження № 22-ц/801/269/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 грудня 2018 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу особи, яка не брала участі в справі ОСОБА_3

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2018 року, ухвалене суддею Сичуком М.М., повний текст якого складено 16 жовтня 2018 року,

в справі №127/25395/18

за заявою Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенко» (заявник)

про госпіталізацію ОСОБА_5 в примусовому порядку без його згоди, -

встановив:

В жовтні 2018 року КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенко» в особі головного лікаря Кучерука С.О. звернувся до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_5 в примусовому порядку без його згоди, обґрунтовуючи її тим, що 06 жовтня 2018 року ОСОБА_5 доставлений в ВОПНЛ ім. акад. Ющенка машиною швидкої допомоги у супроводі дружини ОСОБА_3 та працівника поліції. Після огляду його черговим психіатром ОСОБА_5 об 11.55 год. був госпіталізований в відділення №21 ВОПНЛ ім. акад. Ющенка. Для обстеження та лікування у зв'язку з наявністю у нього хронічного розладу, який може призвести до негативних наслідків для його здоров1я та здоров1я оточуючих внаслідок погіршення психічного стану, у разі якщо особі не буде надана психіатрична допомога.

08 жовтня 2018 року ОСОБА_5 був оглянутий комісією лікарів - психіатрів, яка підтвердила доцільність його госпіталізації для надання психіатричної допомоги.

Зазначив, що ОСОБА_5 вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та для оточуючих: не спить вночі, агресивний, загрожує дружині фізичною розправою. При цьому він відмовлявся від госпіталізації.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2018 року у задоволенні зави відмовлено.

Не погодившись із рішенням, особа яка не брала участі у справі ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення і ухвалити нове про задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не надано оцінку доказам, зокрема висновку лікаря - психіатра про наявність тяжкого психічного розладу у ОСОБА_5, акту огляду комісії лікарів-психіатрів від 08.10.2018 року. Вважає, що судом залишена поза увагою та обставина, що захворювання ОСОБА_5 носить безперервний характер з короткими ремісіями, а в період загострення він агресивний, схильний до нанесення тілесних ушкоджень, в результаті чого нею викликались працівники поліції.

В судовому засіданні ОСОБА_3 і її представник - адвокат Білошкурський О.В. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.

Представник заявника КЗ ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка, особа щодо якої вирішується питання про госпіталізацію ОСОБА_5, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового розгляду, до суду не з'явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Прокурор Міняйло І.М. відносить питання про обґрунтованість апеляційної скарги на розсуд суду, проте звертає увагу на те, що наявні медичні показання для примусової госпіталізації ОСОБА_5

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Законодавство України про психіатричну допомогу базується Конституції і складається з Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров'я», Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» ( далі - Закон) кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Судом установлено, що згідно акта огляду комісії лікарів-психіатрів особи, що потребує госпіталізації в примусовому порядку від 08 жовтня 2018 року ОСОБА_5 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді: гострий поліморфний психотичний розлад із симптомами шизофренії. ОСОБА_5 вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та для оточуючих: не спить вночі, агресивний до оточуючих, загрожує дружині фізичною розправою. У вказаному висновку зазначено, що ОСОБА_5 потребує примусової госпіталізації.

Підпунктом «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікованої Верховною Радою України прийняттям закону України від 17.07.1997 року №475/97-ВР) кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законного затримання психічно хворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Так, прикладом реалізації права на свободу та особисту недоторканність в контексті положень підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення від 17 квітня 2014 року у справі «Анатолій Руденко проти України».

Відповідно до статті 4 Закону психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями.

Частинами першою, четвертою статті 11 Закону визначено, що психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем - психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи.

Статтею 14 Закону встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу.

Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Установивши, що заява головного лікаря КЗ ВОПНЛ ім. акад. Ющенка про госпіталізацію не містить безумовних підстав, передбачених статтею 14 Закону, для госпіталізації ОСОБА_5 до психіатричного закладу в примусовому порядку без його усвідомленої згоди, оскільки заявник не надав достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення чи виявлення наміру вчинити ним дії, що становлять безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, або доказів того, що ОСОБА_5 неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви.

Матеріали справи містять дані про те, що ОСОБА_5 страждає на психічний розлад, однак дані про тяжкість хвороби та характер її перебігу в матеріалах справи відсутні, зокрема як встановлено судом ОСОБА_5 на обліку як психічнохвора людина не перебуває, раніше в медичних закладах (в психіатричних лікарнях) не перебував.

З огляду на це, безпідставними є доводи апеляційної скарги про наявність підстав для примусової госпіталізації ОСОБА_5 до психіатричного закладу.

Колегія суддів звертає увагу, що встановлення судового контролю за процедурою примусової госпіталізації передбачає дослідження та оцінку судом акта лікарів-психіатрів КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» про доцільність примусової госпіталізації ОСОБА_5 у відділення стаціонару лікарні без його усвідомленої згоди у сукупності з іншими доказами, що підтверджують такий стан особи, який дає підстави саме для примусової госпіталізації.

Разом з тим, сама по собі наявність такого висновку лікарів-психіатрів при відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи, є недостатньою для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію ОСОБА_5 до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди.

А тому посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не надано належної оцінки таким доказам як висновок лікаря-психіатра від 06.10.2018 року та акту огляду комісії лікарів-психіатрів від 08.10.2018 року, не заслуговують на увагу.

Крім того, в матеріалах справи станом на час розгляду і вирішення заяви судом першої інстанції відсутні належні і допустимі докази вчинення або реальної загрози вчинення ОСОБА_5 дій, які становили б небезпеку для оточуючих як другої обов'язкової умови його госпіталізації в примусовому порядку.

Повідомлення ОСОБА_9 (матері ОСОБА_3) про вчинення насильства в сім'ї датовані 23 і 25 жовтня 2018 року, тобто через 14 і 16 днів після винесення судом оскаржуваного рішення, й стосуються подій, що мали місце 17-19 жовтня 2018 року.

Зазначені обставини не могли бути предметом розгляду судом першої інстанції і не впливають на законність прийнятого ним рішення станом на 09 жовтня 2018 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що факти нібито вчинення ОСОБА_5 щодо неї протиправних дій: погрози і насильство, в тому числі сексуального характеру, мають бути підтверджені належними і допустимими доказами, якими в даному випадку є вирок або постанова суду про притягнення до передбаченої законом кримінальної або адміністративної відповідальності.

Отже колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Стадник І.М.

Судді Міхасішин І.В.

Войтко Ю.Б.

Повний текст постанови складено 28.12.2018 року