Номер провадження: 22-ц/785/4345/18
Номер справи місцевого суду: 520/5285/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту, ухвалене суддею Калашніковою О.І., -

встановила:

11 травня 2016 року ТОВ «Компанія Дасті» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №4286200від 29 квітня 2014 року в загальній сумі 98 470,91 гривень та судові витрати в сумі 1 600 гривень, стверджуючи, що відповідачка не виконала свої зобовязання за кредитним договором - не повернула кредитні кошти і не сплатила відсотки за користування кредитом. У звязку із викладеним, представник товариства просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Компанія Дасті» заборгованість за кредитом

Відповідачка ОСОБА_3 позов визнала частково в частині боргу за тілом кредиту, відсотками і комісією. Штрафні санкції, інфляційні втрати і 3% річних відповідачка не визнала з тих підстав, що заборгованість за кредитом виникла не з її вини.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2017 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» було задоволено частково:

- стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» заборгованість за договором про надання кредиту №4286200/N від 29 квітня 2014 р. в сумі 74 474,66 гривень, де борг за тілом кредиту складає 39 320, 96 гривень, борг за відсотками складає 13 029,96 гривень, борг за комісією 22 123,74 гривень.

- стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» витрати по сплаті судового збору в сумі 1 600 гривень.

У задоволенні іншої частини позову ТОВ «Компанія Дасті» відмовлено.

На вказане судове рішення була принесена апеляційна скарга ОСОБА_3, в якій апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, а саме тим, що судом першої інстанції не було зясовано, чи була ОСОБА_3 належним чином сповіщена про заміну кредитора у зобовязанні; чи було правомірним стягнення суми відсотків з відповідача на користь позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 квітня 2014 року ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_2 уклали договір про надання кредиту, за умовами якого Банк надав ОСОБА_2 кредит для власних потреб шляхом встановлення на поточний рахунок позичальника ліміту Овердрафту та зарахування коштів на поточний рахунок. Позичальник зобовязалась своєчасно погашати овердрафт, сплачувати щомісяця фіксовану проценту ставку за користування кредитом із розрахунку 14,99% річних від суми заборгованості та 1,69% від суми отриманого кредиту комісійну винагороду за послуги кредит-сервісу. Кредит надавався за допомогою платіжної картки з максимальною сумою заборгованості 50 000 гривень. Загальна сума щомісячного платежу складала 2 546 гривень. Дата остаточного повернення кредиту 28 квітня 2017 року.

21 листопада 2014 року ПАТ «Імексбанк» відступив право вимоги за кредитним договором № 4286200ТОВ «Фрегат».

26 грудня 2014 року ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» і ТОВ «Компанія Дасті» уклали тристоронній договір про заміну сторони в зобовязанні, за умовами якого у договорі про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року Кредитор ТОВ «Фрегат» замінено на ТОВ «Компанія Дасті». 14 січня 2015 року ТОВ «Компанія Дасті» виконала перед ПАТ «Імексбанк» зобовязання за договором про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року і сплатила винагороду у повному обсязі, що підтверджується актом про виконання зобовязань від 14 січня 2015 року.

Посилаючись на положення ст.ст. 512, 514, 516 ЦК України, ТОВ «Компанія Дасті» вимагало стягнути з позичальника ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у сумі 98 470,91 грн., що виникла з лютого 2015 року по березень 2017 року і складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 39 320,96 грн., заборгованості по відсотках 13 029,96 грн., заборгованості по комісії 22 123,74 грн., заборгованості по штрафним санкціям 12 700 грн., інфляційні втрати в сумі 9 376,87 грн., 3% річних в сумі 1 919,38 грн.

Відповідач визнала позов в частині заборгованості за тілом кредиту, відсотках і комісії.

За договором кредиту одна сторона - банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит у встановлений строк та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір є договором консенсуальним, платним, двостороньо зобов'язальним. Також кредитний договір є реальним договором, оскільки відповідно до ст. 1046 ЦК України та ч. 2 ст. 1054 ЦК України договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

29 квітня 2014 року ОСОБА_2 та ПАТ «Імексбанк» уклали кредитний договір на умовах повернення, строковості, платності та цільового використання грошових коштів у сумі 50 000 грн. При укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способів забезпечення зобовязань позичальника; відсоткової ставки; порядку плати за кредит; порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Суд встановив і сторони визнали, що банк виконав свої зобовязання за договором і видав ОСОБА_2 кредитні кошти в сумі 50 000 грн. Свої зобовязання за кредитним договором ОСОБА_2 виконувала своєчасно і в повному обсязі до січня 2015 року.

Відповідно до ст. 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

У відповідності до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо така згода не передбачена договором або законом. При цьому, згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу права, якщо інше не встановлено договором або законом.

ТОВ «Компанія Дасті» набуло право вимоги за кредитним договором № 4286200на підставі договору про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року і договору про заміну сторони в зобовязанні від 26 грудня 2014 року.

26 квітня 2016 року ТОВ «Компанія Дасті» направило ОСОБА_2 претензію щодо повернення заборгованості за кредитом № 4286200/N від 29 квітня 2014 року, відповідно до якої ТОВ «Компанія Дасті» повідомило позичальника про договір відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року та договір про заміну сторони у зобовязанні від 26 грудня 2014 року, а також про необхідність сплатити заборгованість за кредитом з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 67 463,63 гривень.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначені правові наслідки порушення зобов'язання, встановлені договором чи законом, а саме: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Тому ТОВ «Компанія Дасті», на правах нового кредитора у зобовязанні, отримало право стягнути з боржника суму заборгованості, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 39 320,96 гривень, заборгованості по відсотках в сумі 13 029,96 гривень і заборгованості по комісії в сумі 22 123,74 гривень, а всього 74 474,66 гривень.

Щодо вимог позивача про стягнення з позичальника штрафних санкцій, інфляційних втрат і 3% річних, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необґрунтованості цієї частини позовних вимоги, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року (далі - Закон), фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Перелік видів фінансових послуг міститься у ст. 4 Закону, до яких, зокрема, належать надання коштів у позику та надання поручительства.

Пунктом 7 статтею 1 визначено вичерпний перелік суб'єктів, на яких поширюється дія Закону. Зокрема, на учасників ринків фінансових послуг, до яких відносяться юридичні особи та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які відповідно до закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України та споживачі таких послуг. При цьому, дія Закону розповсюджується не на всіх юридичних осіб, а лише на тих, які є професійними учасниками ринку фінансових послуг. Як вбачається з статуту, ТОВ «Компанія Дасті» не являється учасником ринку фінансових послуг, оскільки не входить у перелік визначених фінансових установ згідно п. 1 ст. 1 даного Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону, можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що сфера дії Закону за суб'єктним складом учасників є обмеженою і не поширюється на: по-перше, юридичних осіб, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами; по-друге, фізичних осіб, які не є суб'єктами підприємницької діяльності.

ТОВ «Компанія Дасті» за своїм правовим статусом не відноситься ні до юридичних осіб, ні до суб'єктів підприємницької діяльності, які відповідно до Закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, а відтак відсутні підстави стягнення інших виплат з відповідача окрім тих, які вказані у договорі про відступлення права вимоги, тобто заборгованості за тілом кредиту, за відсотками і за комісією.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цих Кодексом.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що судом необґрунтовано стягнуто з неї на користь позивача суду відсотків за користування кредитом, оскільки згідно п. 1.2. Договору про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року, ТОВ «Компанія Дасті» набула право вимагати від боржника належного виконання всіх зобовязань за відповідним кредитним договором, зокрема, щодо сплати заборгованості за кредитом, за відсотками і за комісією.

Вказаний договір про відступлення права вимоги від 21 листопада 2014 року апелянтом у встановленому Законом порядку оскаржений не був. Дані щодо визнання договору недійсним у судовому порядку також відсутні.

Крім того, необґрунтованим є посилання ОСОБА_2 на те, судом першої інстанції не було зясовано, чи була ОСОБА_3 належним чином сповіщена про заміну кредитора у зобовязанні, оскільки матеріали справи містять дані, що ще 17 січня 2015 року апелянтом було отримано смс-повідомлення про заміну кредитора у зобовязанні. Крім того, сам факт неналежного сповіщення особи про заміну сторони у зобовязанні не позбавляє останню від обовязку належного виконання зобовязань за договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2017 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 25 липня 2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Г.Я. Колесніков

ОСОБА_4