АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/5509/2018
У Х В А Л А

20 липня 2018 року місто Київ

справа № 755/2643/17

Апеляційний суд міста Києва в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В., перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н.Є., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів, поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, визнання майна особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 23 травня 2018 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2018 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме для сплатити судовий збір в загальному розмірі 8394,32 грн.

13 червня 2018 року відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 отримали ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2018 року, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення (т.2 а.с. 60, 61).

19 червня 2018 року на адресу Апеляційного суду міста Києва від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшло клопотання, в якому останній просив звільнити відповідача ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2018 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про звільненнявідповідача ОСОБА_2 від сплати судового збору відмовлено.

Продовжено представнику відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 строк для усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року на десять днів з дня отримання ухвали для надання суду апеляційної інстанції оригіналу квитанції про сплату судового збору в розмірі 8394 грн. 32 коп.

26 червня 2018 року представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, а 30 червня 2018 року відповідачем ОСОБА_2 було отримано копію ухвали Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2018 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.71-72).

Відповідно до ч.2 ст.357 ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст.356 цього кодексу застосовуються положення ст.185 цього кодексу.

Так, апелянт повинен був сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 8394 грн. 32 коп. та надати до Апеляційного суду міста Києва оригінал квитанції на підтвердження його сплати.

Оскільки, недоліки апеляційної скарги встановлені ухвалою суду від 08 червня 2018 року усунуті не були, тому згідно ст.185 ЦПК України апеляційна скарга підлягає поверненню.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Повернення апеляційної скарги не перешкоджає апелянту повторно звернутися з апеляційною скаргою, оформленою відповідно до вимог ст.356 ЦПК України.

У зв'язку з наведеним, повернення апеляційної скарги не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки після усунення вказаних невідповідностей вимогам закону, апелянт має право повторного звернення до суду із апеляційною скаргою.

Керуючись ст.357 ЦПК України, п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч.6 ст.147, п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів, поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, визнання майна особистою приватною власністю визнати неподаною та повернути апелянту.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Борисова О.В.