Справа №203/1832/18
Провадження №2/0203/857/2018
05.10.2018 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Католікяна М.О.,
при секретарі Дзьомі Ю.О.,
-представниці позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
22 травня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.02.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала грошові кошти, зобовязавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідачка не виконує свої зобовязання за кредитним договором, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості в сумі 27 898,13 грн. з урахуванням процентів за користування коштами, неустойки та комісії (а.с.а.с. 3 7, 43).
Представниця позивача у суді підтримала заявлений позов, пояснивши, що 27.02.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала грошові кошти в сумі 3 000,00 грн., зобовязавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідачка в односторонньому порядку припинила виконання своїх зобовязань.
Відповідачка до суду не зявилася, була повідомлена належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК).
Заслухавши пояснення представниці позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 27.02.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачці кредит у сумі 3 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом (36,0% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.а.с. 12 14).
Відповідачка неналежно виконує свої зобовязання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у неї перед позивачем станом на 19.04.2018 року утворилася заборгованість у сумі 20 853,13 грн. відповідно до доданого позивачем розрахунку (а.с.а.с. 8 11), а саме:
-основна заборгованість 2 140,62 грн.;
-проценти 17 145,93 грн.;
-штраф (фіксована частина) 250,00 грн.;
-штраф (процентна складова) 1 316,58 грн.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини.
Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
За кредитним договором позивач передав відповідачці певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже вказаний правочин, у розумінні статті 1054 ЦК, було укладено.
У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Ураховуючи той факт, що відповідачка дотепер неналежно виконує свої обовязки з повернення кредиту та процентів за ним, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням її зобовязань у розумінні приведеної норми.
Між тим, суд вважає безпідставним позов у частині стягнення з відповідачки грошових коштів у сумі 7 045,00 грн. з таких підстав.
За змістом позовної заяви вказана сума визначена позивачем як заборгованість за пенею та комісією. При цьому яка частина цієї суми є пенею, а яка комісією, позивачем у позовній заяві не вказано.
Крім того, згідно з розрахунком заборгованості, доданим до позову, вказана сума у цілому є заборгованістю за комісією.
За правилами, встановленими частиною 1 статті 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами 2, 3 статті 12 ЦПК визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом частин 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами 1, 5 статті 81 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
У відповідності з частиною 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Аналіз доказів, наданих позивачем, у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог про стягнення коштів у сумі 7 045,00 грн., оскільки позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами механізм утворення такої заборгованості.
За правилами, встановленими частиною 1 статті 14 ЦК, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Статтею 526 ЦК визначено, що зобовязання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно предявляються.
За змістом статті 611 ЦК у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідачки лише основну заборгованість, проценти за користування коштами та штраф.
У порядку статті 141 ЦПК суд вважає за необхідне також стягнути з відповідачки компенсацію понесених позивачем судових витрат у сумі 1 762,00 грн. (а.с.а.с. 1, 2).
Керуючись статтями 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 223, 228, 229, 258, 259, 263 265, 274, 275, 279, 280 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 лютого 2008 року в сумі 20 853,13 грн. (основна заборгованість 2 140,62 грн.; проценти 17 145,93 грн.; штраф (фіксована частина) 250,00 грн.; штраф (процентна складова) 1 316,58 грн.), компенсацію судових витрат у сумі 1 762,00 грн., разом 22 615,13 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем, третьою особою в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне заочне рішення складено 08 жовтня 2018 року.
Суддя М.О. Католікян