Провадження № 22-ц/801/7/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Прокопчук А.В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 рокуСправа № 127/18076/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Рибчинського В.П., Голоти Л.О.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., представника відпові-дача скаржника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, позивача ОСОБА_5, його представника адвоката ОСОБА_6, розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного прова-дження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_3

про стягнення боргу за договором позики,

за апеляційними скаргами ОСОБА_3, його представни-ка адвоката ОСОБА_4, ОСОБА_7, її представника адвоката ОСОБА_8 на рішення Він-ницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Вінниці за головування судді Прокопчук А.В.,

В С Т А Н О В И В:

23 серпня 2016 року ОСОБА_5 звернувся у Вінницький міський суд Він-ницької області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на наступні обставини. 10 грудня 2010 року між сторона-ми у справі був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_3 отримав від позивача 45 тисяч доларів США під зобов'язання повернути отримані кош-ти у строк до 10 грудня 2015 року, яке не виконав. Позивач просив стягнути на свою користь з відповідача позичену суму коштів, що еквівалентно на день звернення в суд з позовом 1116000, 00 гривень, 22500,00 доларів США штрафу, що еквівалентно 558000,00 гривень ( т. 1, а. с. 4-6 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року позов задоволений, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 стягнуто 45 тисяч доларів США, що еквівалентно 1116000,00 гривень, заборгованості за до-говором позики, 22500,00 доларів США штрафу, що еквівалентно 558000,00 гривень, 7084,00 гривні у відшкодування судового збору, 7380,00 гривень вит-рат на професійну правничу допомогу ( т. 1, а. с. 163-166 ).

Не погоджуючись з ухваленим 27 квітня 2017 року рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3, його представник адвокат ОСОБА_4 оскаржують його в апеляційному порядку, просять дане рішення скасува-ти, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Скаржники вважають оскаржуване судове рішення таким, що не відповідає дій-сним обставинам справи і вимогам закону, ухвалене з порушенням норм матері-ального та процесуального права ( т. 1, а. с. 171-175 ).

27 листопада 2018 року до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_7, її представника адвоката ОСОБА_8, де вони просять за-довольнити апеляційну скаргу, оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові у повному обсязі. Окремими заявами скаржники клопотали поновити їм строк на оскарження рішення суду першої інстанції та відстрочити сплату судового збору до вирішення справи по суті судом апеля-ційної інстанції ( т. 2, а. с. 53-58, 61-65 ). Ухвалою апеляційного суду від 29 лис-топада 2018 року ОСОБА_7, її представнику ОСОБА_8 поновлений строк на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінниць-кої області від 27 квітня 2017 року, відстрочено ОСОБА_7 сплату судо-вого збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

22 грудня 2018 року до апеляційного суду надійшов відзив позивача ОСОБА_5 на апеляційну скаргу ОСОБА_7, де він наголошує на безпідставнос-ті, незаконності цієї скарги, поданої у суд із суттєвим пропуском процесуаль-ного строку, більше ніж на рік. Позивач підкреслює, що судову повістку за міс-цем реєстрації ОСОБА_7 не могла отримати жодним чином, оскільки не була учасником справи і повістка їй взагалі не направлялася, що убачається з матеріалів справи. Тобто, викликає обгрунтовані сумніви законність ознайом-лення ОСОБА_7 з матеріалами справи; судом першої інстанції не вирі-шувалося питання про її права, свободи, інтереси та обов'язки. ОСОБА_5 за-значає, що між подружжям ОСОБА_7 шлюб розірваний рішенням Ленінсько-го районного суду м. Вінниці ще 10 лютого 2011 року у справі № 2-1032/11, то-му незрозуміло, яким чином адвокат ОСОБА_8 міг 27 листопада 2018 року посвідчити дійсність наданої суду апеляційної інстанції копії свідоцтва про одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_9 Фактичні обставини свідчать про те, що справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стяг-нення боргу за договором позики не стосується ОСОБА_7, так як вона юридично не є дружиною відповідача і як такої сім'ї юридично не існує. Скар-жниця ОСОБА_7 у поданій скарзі заперечує позику її колишнім чолові-ком ОСОБА_3 в інтересах сім'ї, посилається на відсутність будь-яких доказів її згоди відповідати перед ОСОБА_5 за грошовим зобов'язанням ОСОБА_3 ОСОБА_5 просить суд провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 закрити на підставі статті 362 ЦПК України.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про лікві-дацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних окру-гах» Апеляційний суд Вінницької області ліквідований, утворений Вінницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з міс-цезнаходженням у місті Вінниці.

Відповідно до частини п'ятої статті 31 ЦПК України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом.

Відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Вінницького апеляційного суду від 09 листопада 2018 року днем початку роботи Вінницького апеляційного суду визначено 12 листо-пада 2018 року.

У зв'язку із ліквідацією Апеляційного суду Вінницької області справа пере-дана до новоутвореного Вінницького апеляційного суду. Протоколом автомати-зованого розподілу судової справи між суддями від 12 листопада 2018 року ви-значений даний склад колегії суддів для розгляду цієї справи.

Скаржниця ОСОБА_7, її представник адвокат ОСОБА_8, відпові-дач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 26 грудня 2018 року о 10.05 годині (справа призначена до розгляду на 14.00 годину) подали заяви з клопотанням про відкладення розгляду справи. ОСОБА_7 посилається на неможливість явки в суд через хворобу дитини, адвокат ОСОБА_8 - у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому процесі. Вра-ховуючи перебування справи у провадженні апеляційного суду з 17 травня 2017 року, те, що всі учасники справи в установленому порядку, завчасно повідомле-ні про місце, день та час судового засідання, ненадання заявниками до клопо-тань будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки в суд апе-ляційної інстанції, у відповідності з нормами статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути дану справу по суті апеляційного оскарження рішення су-ду першої інстанції у відсутності учасників справи, які не з'явилися у судове за-сідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеля-ційні скарги позивача ОСОБА_5, представників сторін, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_3 його представника ОСОБА_4, ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 задоволенню не підлягають.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, воно є законним, обґрунтованим та справедливим.

Судом встановлено, що 10 грудня 2010 року між сторонами у справі був укладений договір позики, що підтверджується їхніми підписами у самому до-говорі, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи ( т. 1, а. с. 60 ). Згідно умов договору ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_3 45 тисяч доларів США строком до 10 грудня 2015 року. Пунктом другим договору позики визна-чено, що кошти отримані позичальником повністю до оформлення і підписання цієї угоди, яка є безпроцентною. У пункті четвертому договору зазачено, що у випадку не повернення позичальником суми позики у строк, визначений у пункті першому угоди, позикодавець вправі пред'явити цей договір до стягнен-ня у строки та в порядку, передбаченому чинним законодавством, а позичаль-ник повинен сплатити суму позики та штраф у розмірі 50% від суми несвоєчас-ного виконання зобов'язання. У даному випадку сума штрафу становить 22500,00 доларів США, що еквівалентно 558000,00 гривень.

Зі змісту висновку комплексної судово-почеркознавчої експертизи від 20 бе-резня 2017 року № 26-П, виконаної експертом Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, убачається, що договір по-зики підписаний особисто ОСОБА_3, у зв'язку з чим спростовується твердження останнього стосовно неукладення, непідписання ним договору, не отримання згідно умов угоди коштів позики в натурі.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, керуючись усталеною практикою Євро-пейського суду з прав людини, нормами статей 192, 526, 610, 625, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність тієї фактичної обставини, що між сторонами у справі був дійсно укладений до-говір позики та передані позикодавцем позичальнику кошти у сумі 45 тисяч до-ларів США, які підлягають стягненню з боржника на користь позивача через невиконане зобов'язання. Враховуючи встановлений НБУ курс долара США по відношенню до національної валюти на день звернення позивача з вимогою до ОСОБА_3 про повернення суми позики, суд погодився з розрахунком ОСОБА_5 самої суми позики та штрафу, передбаченого умовами договору пози-ки.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у рішенні від 27 квітня 2017 року, як правильними, справедливими, такими, що грунтуються на доказах, представлених позива-чем на доведення заявленого в суд позову. Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики слід визнати доведеним, обгрун-тованим та справедливим.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основополож-них свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних сво-бод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або від-сутність обставин ( фактів ), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків ( стаття 76 ЦПК України ).

Ухвалою апеляційного суду від 15 червня 2017 року клопотання ОСОБА_3 про призначення у справі додаткової судово-технічної експертизи було за-доволене. Згідно висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення додаткової судово-технічної експертизи документів від 04 травня 2018 року № 12374/17-34/8846+8851/18-34 запис і підпис від імені ОСОБА_3, запис і підпис від імені ОСОБА_5 у договорі позики від 10 грудня 2010 року, укладеному між вказаними фізичними особами, виконані кульковими ручками, спорядженими пастами чорного та си-ньо-фіолетового кольорів; друкований текст нанесений електрофотографічним способом з використанням друкуючого пристрою ( пристроїв ) з лазерним спо-собом друку тонером чорного кольору. Підпис від імені ОСОБА_3 у цьо-му договорі виконаний рукописним способом кульковою ручкою, спорядженою пастою чорного кольору, без застосування способів технічного відтворення під-писів: підготовки олівцем, виконанням через копіювальний папір або перетис-ненням з наступною обвідкою, а також без використання графопобудовників. В оспорюваному договорі позики від 10 грудня 2010 року відсутні будь-які прав-лені штрихи, крім штрихів запису і підпису від імені ОСОБА_3 та штри-хів запису і підпису від імені ОСОБА_5, а також відсутні штрихи, утворені знакодрукуючим пристроєм, крім штрихів друкованого тексту договору позики. На договір здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що могло призвести до штучного зістарювання йо-го реквізитів. Встановити послідовність виконання запису і підпису від імені ОСОБА_3 відносно друкованого тексту у договорі позики від 10 грудня 2010 року, укладеному між сторонами у дані справі, не видається можливим че-рез особливості розподілу тонерного фону в місці розташування запису і підпи-су від імені ОСОБА_3, що може бути обумовлено, в тому числі, впливом сторонніх факторів на досліджуваний документ. У цьому договорі не здійсню-валася зміна первісного змісту шляхом підчистки та/або травлення, а також шляхом дописок до запису і підпису від імені ОСОБА_3 та запису і підпи-су від імені ОСОБА_5 Встановити, чи здійснювався у цьому договорі позики монтаж не видається можливим через неможливість встановити послідовність виконання запису і підпису від імені ОСОБА_3 відносно друкованого тексту. Відповісти на питання «Чи виготовлено машинописний текст договору позики та виконано підпис та цифри і написано прізвище, ім'я, по батькові на досліджуваному договорі позики під машинописним текстом позичальник, а са-ме: «10.12.2010 /ОСОБА_3/ підпис» у різний час?» не видається можливим через неможливість встановити та порівняти час виконання реквізитів у до-сліджуваному договорі позики, укладеному між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, датованому 10 грудня 2010 року ( т. 1, а. с. 199-201; т. 2, а. с. 12-22 ).

З даного доказу та інших, досліджених як судом першої, так й апеляційної інстанцій, однозначно не слідує висновок щодо несправжності правової приро-ди правочину, суть якого є предметом даного спору, чи його безгрошовості. Че-рез недоведеність позиції боржника судом не встановлена відсутність у позико-давця коштів у розмірі, вказаному у договорі позики, на момент його укладан-ня.

Керуючись приписами частини десятої статті 84 ЦПК України, зважаючи на значення наявних у матеріалах справи доказів, необхідно зробити висновок про недоведеність заперечень відповідача щодо невстановлення судом факту напи-сання ним договору позики від 10 грудня 2010 року, припущення суду з цього приводу без з'ясування, нібито, фактичних обставин з питання невиконання відповідачем умов укладеного договору позики, не повернення отриманих на підставі договору позики коштів, через що майнові права ОСОБА_5 підляга-ють судовому захисту шляхом стягнення з ОСОБА_3 сум коштів, визна-чених у позовних вимогах.

Враховуючи посилання відповідача та його представника на неповноту су-дового розгляду спору, допущену судом першої інстанції, суд апеляційної ін-станції вчинив усі необхідні процесуальні дії з метою повного, об'єктивного, справедливого вирішення спору.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач, його адвокат ОСОБА_4 в апеляційній скарзі посилаються на те, що судом першої ін-станції не було з'ясовано факту написання ОСОБА_3 договору позики від 10 грудня 2010 року про отримання ним зазначеної у ньому суми позики; висновок експерта від 20 березня 2017 року неповний, викликає сумніви у його правильності, однак клопотання відповідача про призначення додаткової судо-во-технічної експертизи судом було відхилене. Суд взагалі не сприяв повному і всебічному розгляду справи, зробив висновок у спорі, що грунтується на при-пущеннях, без з'ясування усіх фактичних обставин справи. За викладених під-став скаржники просять апеляційний суд скасувати судове рішення від 27 квіт-ня 2017 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у пов-ному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не можна визнати такими, що заслуговують на увагу, вони не є достатніми для задоволення її вимог і скасування законного та справедливого рішення суду першої інстанції, ухваленого на підставі доказів, наданих суду позивачем, та добутих під час судового розгляду справи. Колегія суддів апеляційного суду не знаходить законних підстав для надання будь-яких преференцій відповідачу у доведеності позиції щодо безпідставності заявлених до нього позовних вимог ОСОБА_5

Стосовно апеляційної скарги ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 то слід підкреслити, що вона подана, за твердженням скаржників, фактич-ним подружжям, хоча шлюб між колишніми чоловіком та жінкою, Дриманови-ми розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10 лютого 2011 року у справі № 2-1032/11. Не дивлячись на розірвання шлюбу ОСОБА_7 продовжують мешкати разом як чоловік та дружина, ведуть спільне господар-ство. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька ОСОБА_3. ОСОБА_7 стверджує, що дана цивільна справа стосується її як громадянської дружини відповідача ОСОБА_3 Скаржниця ставить під сумнів наявність у ОСОБА_5 коштів, нібито позичених ОСОБА_3, але у випадку залишення рі-шення суду першої інстанції без змін на неї буде покладений обов'язок солідар-ного стягнення боргових зобов'язань перед ОСОБА_5

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про безпідставність апе-ляційної скарги ОСОБА_7, її представника ОСОБА_8, яка задово-ленню не підлягає з огляду на те, що позов до скаржниці у даній справі взагалі не заявлявся.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає можливості закрити провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_7 та її представника, оскільки хоча нормами статті 362 ЦПК України й передбачена така можливість на стадії апеляційного провадження у справі, однак твердження скаржниці щодо спіль-ного проживання однією сім'єю з позичальником по даний час є неспростова-ним.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зо-бов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму по-зики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно норм статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визна-ченої кількості речей. Відповідно до статті 1049 цього ж Кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій су-мі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого само-го роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передання предмета договору на підставі попередньої домовленості ( пункт другий частини першої статті 1046 ЦК України ).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті об-ставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та ін-шими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частини першої статті 77, частини другої статті 78, статті 79, частини першої статті 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути під-тверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встано-вити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності да-ють змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстан-ції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та пере-віряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах дово-дів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК Украї-ни, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, його представника адвоката ОСОБА_4, ОСОБА_7, її представника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2 наро-дження, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої в АДРЕСА_1, на користь держави судовий збір у розмірі 7579,00 гривень (сім тисяч п'ятсот сімдесят дев'ять гривень 00 коп.), не сплачений нею при по-данні в суд апеляційної інстанції скарги на рішення суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складений 28 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач: Т.О. Денишенко

Судді: В.П. Рибчинський

Л.О. Голота