Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 2-784/10

провадження № 61-10069св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

заявник - Другий відділ Державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області,

стягувач - ОСОБА_4,

боржник - ОСОБА_5,

представник боржника - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6, на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2017 року у складі судді Пушкарчук В. П. та постанову Апеляційного суду Волинської області від 21 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., Карпук А. К.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року Другий відділ Державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - Другий відділ ДВС) звернувся до суду з поданням про видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Заява мотивована тим, що 03 листопада 2011 року на виконання до Другого відділу ДВС з Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції у Волинській області (далі - Перший відділ ДВС) передано виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області виданий 02 липня 2010 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 вартості наданих послуг у розмірі 102 720 грн.

В процесі здійснення виконавчих дій оригінал виконавчого листа було втрачено за невстановлених обставин.

Ураховуючи викладене, Другий відділ ДВС просив видати дублікат виконавчого листа від 02 липня 2010 року № 2-784 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 вартості наданих послуг у розмірі 102 720 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2017 року заяву Другого відділу ДВС задоволено.

Постановлено видати дублікат виконавчого листа від 02 липня 2010 року № 2-784/10 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 102 720 грн вартості наданих послуг за договором про надання послуг. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2010 року про стягнення коштів за договором про надання послуг не виконано, оригінал виконавчого листа втрачено не з вини стягувача, тому судом на підставі статті 370 ЦПК України 2004 року постановлено видати дублікат виконавчого листа.

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 21 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, від імені якого діяв ОСОБА_6, залишено без задоволення, ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 02 липня 2010 року виконавчий лист № 2-784/10 до відділу державної виконавчої служби Шепетівського міського управління юстиції Хмельницької області не направлявся, а був втрачений в процесі здійснення виконавчих дій Другим відділом ДВС, тому суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про видачу дубліката виконавчого документа.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа від 02 липня 2010 року № 2-784/10.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що заявником не зазначено обставин, за яких було втрачено виконавчий лист від 02 липня 2010 року № 2-784/10. Крім того, на підставі пункту 8 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» лише державний виконавець, в провадженні якого перебуває виконавче провадження, має право звертатися до суду з відповідним поданням.

У квітні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_4, в якому вона просила залишити оскаржувані судові рішення без змін, оскільки вони прийняті при всебічному та повному з'ясуванні обставин справи, ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Апеляційного суду Волинської області від 02 липня 2010 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором про надання послуг змінено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 102 720 грн вартості наданих послуг по договору про надання послуг (а. с. 106-107).

02 липня 2010 року на підставі зазначеного рішення видано виконавчий лист.

23 липня 2010 року Першим відділом ДВС відкрито виконавче провадження ВП № 20504082 щодо примусового виконання виконавчого документа, виданого 02 липня 2010 року № 2-784, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 вартості наданих послуг у розмірі 102 720 грн (а. с. 115).

03 листопада 2011 року відповідно до постанови начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області Мишленика С. В. від 28 жовтня 2011 року № 4 головним державним виконавцем Першого відділу ДВС винесена постанова про передачу матеріалів зведеного виконавчого провадження № 20504082 з примусового виконання виконавчого листа № 2-784, виданого 02 липня 2010 року, до Другого відділу ДВС.

07 листопада 2011 року державним виконавцем Другого відділу ДВС Новосад О. Ю. винесено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження ВП № 20504082.

Крім того, встановлено, що неодноразово матеріали зведеного виконавчого провадження про стягнення боргу з ОСОБА_5, передавались на виконання іншим виконавцям. До складу вказаного зведеного провадження входило провадження з виконання виконавчого листа від 02 липня 2010 року № 2-784/10 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 102 720 грн. Даний виконавчий лист тривалий період часу перебував у провадженні державних виконавців Другого відділу ДВС та не був виконаний. Під час встановлення факту знаходження належного на праві власності ОСОБА_5 автомобіля у м. Шепетівка та прийняття рішення про необхідність скерування виконавчого документа за місцем знаходження майна було виявлено відсутність в матеріалах виконавчого провадження виконавчого листа виданого 02 липня 2010 року № 2-784.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У частині першій статті 370 ЦПК України 2004 року визначено, що замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або за поданням державного виконавця видати його дублікат.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» державним виконавцем є у тому числі начальник відділу примусового виконання рішень. Відтак начальник Другого відділу ДВС, встановивши втрату оригіналу виконавчого листа, який перебував на виконанні у цьому відділі, обґрунтовано звернуся до суду з поданням про видачу дублікату виконавчого документу.

Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що лише державний виконавець, в провадженні якого перебуває виконавче провадження, уповноважений звернутися з відповідним поданням, є необґрунтованими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними у статті 416 цього Кодексу (частина перша статті 415 ЦПК України).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник