28.09.2018 Єдиний унікальний номер 205/3439/18
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/3439/2018
Номер провадження: 2/205/2108/2018
28 вересня 2018 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,-
ОСОБА_3 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить домоволодіння № 15 по вул. Пятихатська у м. Дніпрі, на підставі Договору купівлі продажу домоволодіння від 29.09.1995 року. У вищевказаному домоволодінні зареєстровані позивач, ОСОБА_1, її онука, ОСОБА_2 (далі Відповідач) та син ОСОБА_4. Позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що Відповідач не проживає у вищевказаному домоволодінні протягом багатьох років, і її місце проживання їй не відомо, знятися з реєстраційного обліку добровільно не бажає, вона була змушена звернутися до суду та просити визнати ОСОБА_2, такою, що втратила право користування домоволодінням № 15 по вул. Пятихатська у м. Дніпрі, що є підставою для подальшого зняття відповідача з реєстраційного обліку.
До початку розгляду справи по суті, позивач уточнила позовні вимоги, а саме: просила суд визнати ОСОБА_2, такою, що втратила право користування домоволодінням № 15 по вул. Пятихатська у м. Дніпрі, що є підставою для подальшого зняття відповідача з реєстраційного обліку.
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подала.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.37). Розгляд справи за відсутності учасників справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, яка належним чином була повідомлена і від якої не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені нею причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом також встановлено, що у вищевказаній квартирі станом на сьогоднішній день зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що підтверджується довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 7032 від 16 травня 2018 року (а.с.18).
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну за своїм змістом норму містить також стаття 405 ЦК України.
Згідно з ч.1 ст.405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому, ця норма ЦК розміщена у главі 32 Кодексу, яка називається „Право користування чужим майном" (це право ст.401 ЦК називає сервітутом).
Таким чином, на даний час цивільне законодавство передбачає, що члени сім'ї власника користуються жилим приміщенням на підставі сервітуту. Як наслідок, це означає, що щодо аналізу цього права, зокрема, підстав його виникнення та припинення, застосовуються усі положення Кодексу щодо сервітуту.
Згідно зі ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Згідно з п.4 ч.1 ст.406 ЦК України сервітут може бути також припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
З аналізу вказаної норми матеріального закону вбачається, що припинення сервітуту має власник, а таке право пов'язане з тим, що встановлення сервітуту не повинно супроводжуватися значним обмеженням прав власника майна. При цьому право вимагати припинення такого сервітуту належить виключно власникові, а обставини які мають істотне значення, можуть полягати у порушенні договірних умов, використання всупереч досягнутим домовленостям, порушення меж користування, способу тощо.
Також відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
За таких умов, суд доходить висновку, що позовні вимоги за своєю правовою природою є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, адже відповідач, фактично не проживаючи більше шести місяців та будучи зареєстрованим у домоволодінні позивача, порушує її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.
Аналізуючи зазначені обставини та докази, які надані суду, у їх сукупності, суд доходить висновку, що позивач обґрунтовано поставив питання про визнання відповідача таким, що втратив право користуватися майном у вигляді житлового приміщення, адже право користування житлом, яке належить на праві приватної власності іншій особі, надається лише члену сім'ї власника цього житла, та лише у випадку неможливості ведення спільного господарства членами однієї сім'ї без їх спільного проживання. В даному випадку особистий сервітут не може бути встановлений по відношенню до вказаного відповідача, адже відповідач у спірному житловому приміщенні не мешкає тривалий час, спільного господарства з позивачем така особа не веде, не несе витрати з його утримання. Таким чином, вказана вимога позивача про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.
Суд також зазначає, що відповідач не була позбавлена можливості подати докази по справі як особисто, так й через свого представника або за допомогою поштового зв'язку, оскільки вона повідомлялася судом про розгляд цивільної справи у встановленому чинним процесуальним законом порядку. Однак, до судового засідання відповідач не з'явилася, належних та допустимих доказів до поважності причин неявки суду не представила, не надала жодного заперечення чи пояснення по суті спору. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі у судових засіданнях, надало суду право обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 71,72 Житлового Кодексу України, ст. ст. 4,5,81,82, 90,141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, -
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком задовольнити.
2. Визнати ОСОБА_2 (13.10.1994 р.н.) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням № 15 по вул. Пятихатська у м. Дніпрі.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Мовчан Д.В.