Справа № 130/2907/16-ц
Провадження № 22-ц/772/1664/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 рокуСправа № 130/2907/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи справу № 130/2907/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 травня 2018 року, ухваленого у складі судді Верніка В.М., повний текст якого складено 14 травня 2018 року,

встановив:

12 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, який з урахуванням уточнених позовних вимог мотивувала тим, що 21 серпня 2013 року з вини водія ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода. Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року у кримінальному провадженні № 0000899 відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Внаслідок аварії позивачу були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, що потягло тривале лікування та процес реабілітації. Висновком медико-соціальної експертної комісії від 18 листопада 2013 року їй встановлено першу Б групу інвалідності загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату безстроково та визначено потребу в сторонньому догляді. На момент заподіяння шкоди позивач не працювала. Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №90-к від 04 листопада 2017 року травми, отримані 21 серпня 2013 року, спричинили стійку втрату загальної працездатності ОСОБА_3 в розмірі 60% та втрату професійної працездатності бухгалтера - 80%. Втрачений заробітку, внаслідок зменшення загальної працездатності на 60% з дня втрати працездатності, починаючи з 21 серпня 2013 року і до дня звернення з позовом 12 грудня 2016 року становить 30705 грн., а з дня звернення до суду з позовом 12 грудня 2016 року і безстроково суми відшкодування повинні стягуватися щомісячними платежами. Цивільна відповідальність ОСОБА_4 була застрахована ПАТ «СК Універсальна», яка виплатила їй страхове відшкодування за втрату стійкої працездатності в розмірі 36 мінімальних заробітних плат в сумі 41292 грн.

З цих підстав відповідно до ст.ст. 1194, 1195, 1202 ЦК України просила стягнути з ОСОБА_4 на свою користь щомісячними платежами з урахуванням виплаченого страхового відшкодування втрачений заробіток внаслідок зменшення загальної працездатності на 60% в розмірі: за червень 2017 року -1472 грн., з 01 липня 2017 року по 31 грудня 2017 року щомісячно 1920 грн., з 01 січня 2-18 року і довічно 2233 грн. Стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 березня 2017 року до участі в справі залучено ПАТ «СК «Універсальна» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 травня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 втрачений внаслідок втрати загальної працездатності в розмірі 60% заробіток (дохід) в сумі 688 гривень 20 копійок щомісячно, починаючи з 21 серпня 2013 року до закінчення такого права, за вирахуванням сплаченого ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» страхового відшкодування в сумі 41292 гривні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність у позивача права на відшкодування втраченого заробітку (доходу), оскільки на момент заподіяння шкоди 21 серпня 2013 року позивач була непрацюючим пенсіонером за віком, а тому виключається втрата нею працездатності з інших причин.

Учасники справи правом відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача ОСОБА_3 було заподіяно шкоди каліцтвом, яка виявилася у втраченому заробітку внаслідок втрати 60% загальної працездатності, при цьому досягнення позивачем пенсійного віку на момент заподіяння шкоди не позбавляє останню гарантованого ч. 3 ст. 1195 ЦК України права на такий вид відшкодування. Судом розраховано суму щомісячних платежів, починаючи з 21 серпня 2013 року, дати скоєння ДТП, виходячи з встановленого законом на той час розміру мінімальної заробітної плати 1147 грн.

При цьому, суд першої інстанції визнав необґрунтованими вимоги позивача щодо послідовного розрахунку заявленого відшкодування відповідно до визначених законом змін розмірів мінімальної заробітної плати, з підстав, що такий перерахунок розміру шкоди не передбачений чинним законодавством, а достатнім захистом прав позивача в межах заявлених вимог є індексація сум відшкодування шкоди, завданої каліцтвом на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

З такими висновками суду в повній мірі погодитися неможливо.

Відповідно до частин першої - п'ятої ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено і не заперечується відповідачем, що вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 січня 2014 року у кримінальному провадженні №1-кп/130/14/2014 (справа №130/3901/13-к) ОСОБА_4 визнано винуватим та призначено покарання за ч.3 ст.286 КК України у виді п'яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки та відповідно до вимог ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку терміном три роки не вчинить нового злочину. Вироком суду встановлено, що 21 серпня 2013 року о 08 годині 45 хвилин ОСОБА_4, керуючи технічно справним автомобілем «Rover-416», державний номерний знак НОМЕР_1, на ділянці автомобільної дороги Т 02-18 Лука-Барська - Ямпіль поблизу с.Рів Жмеринського району Вінницької області порушив п. 14.2-в, 14.2-г Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним автомобіля із автомобілем ВАЗ-2106, державний номерний знак НОМЕР_2. Внаслідок зіткнення водій автомобіля ВАЗ-2106, державний номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_5 та пасажир ОСОБА_6 загинули, а пасажир ОСОБА_3, яка в момент зіткнення знаходилась на задньому сидінні автомобіля ВАЗ-2106, згідно з висновком експертного дослідження №168, розпочатого 27 серпня 2013 року та закінченого 17 жовтня 2013 року, отримала ушкодження у вигляді перелому кісток тазу, розриву брижжі тонкої кишки з внутрішньо-черевною кровотечею, рани лівої гомілки, садна в ділянці правого ліктьового суглобу та правого кульшового суглобів, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Порушення вимог п. 14.2-в, 14-6-г Правил дорожнього руху України ОСОБА_4 знаходяться у причинному зв'язку із наслідками (а.с.5-7).

Згідно з копією довідки до акта огляду МСЕК від 18 листопада 2013 року ОСОБА_3, 1955 року народження, встановлено інвалідність першої Б групи загального захворювання з ураженням ОРА безстроково, а також визначено її потребу у сторонній допомозі. (а.с.8)

Згідно з копіями виписок з медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого та довідки Печерської обласної лікарні відновного лікування ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувала на лікуванні з 18.11.2013 року до 12.12.2013 року, 22.09.2014 року до 10.10.2014 року, з 15.01.2015 року до 28.01.2015 року, з 10.05.2016 року до 16.05.2016 року, з 09.11.2015 року до 11.12.2015 року, з 29.02.2016 року до 18.03.2016 року, з 14.11.2016 року до 05.12.2016 року (а.с. 10-14, 17, 18, 26, 27-28, 59-72), окрім того, 21.08.2013 року позивачу ОСОБА_3 заведено медичну карту амбулаторного хворого №6088 (а.с. 22-25), відповідно до яких вона проходила лікування внаслідок отриманих від ДТП травм.

Відповідно до висновку експертного дослідження №168, розпочатого 27 серпня 2013 року та закінченого 17 жовтня 2013 року, ОСОБА_3 отримала ушкодження у вигляді перелому кісток тазу, розриву брижжі тонкої кишки з внутрішньо-черевною кровотечею, рани лівої гомілки, садна в ділянці правого ліктьового суглобу та правого кульшового суглобів, внаслідок дії предметів салону автомобіля в умовах дорожньо-транспортної пригоди 21 серпня 2013 року, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. (а.с. 19-21, 102-105).

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи, розпочатої 04 травня 2017 року та закінченої 04 листопада 2017 року, №90-к порушення опорно-рухових функцій у ОСОБА_3 перебувають у причинному зв'язку з отриманою 21 серпня 2013 року травмою під час ДТП. Ці наслідки перенесеної травми спричинили стійку втрату загальної працездатності в розмірі 60%, втрату професійної працездатності як бухгалтера - 80%. В подальшому ОСОБА_3 наступного обстеження судово-медичною експертною комісією не підлягає, оскільки досягла пенсійного віку та їй безстроково встановлено І групу інвалідності (а.с.124-130).

Відповідно до довідки Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 21 березня 2017 року, ОСОБА_3, перебуває на обліку в управлінні з 07 червня 2010 року та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Після надходження виписки з акта огляду МСЕК з 18 листопада 2013 року було здійснено перерахунок пенсії до пенсії за віком призначена надбавка інваліду 1Б групи на догляд в розмірі 50 грн. (а.с. 89).

Позивачем визнається, що ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» виплатило страхове відшкодування за шкоду, завдану її життю та здоров'ю в розмірі 41292 грн.

Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Статтею 1195 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно з ч.1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки наперед.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аргументи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не мала права на відшкодування втраченого заробітку (доходу), оскільки на час скоєння ДТП вже була непрацездатною та отримувала пенсію за віком спростовуються положеннями ст. 43 Конституції України ч.3 ст. 1195 ЦК України.

Досягнення особою пенсійного віку не припиняє її конституційного права на працю та не позбавляє права на отримання відшкодування втраченого заробітку незалежно від того чи отримувала ця особа пенсію.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що внаслідок заподіяної ОСОБА_3 шкоди завданої каліцтвом, позивач втратила можливість отримувати заробіток незалежно від власного волевиявлення.

Також судом правильно не взято до уваги доводи відповідача про те, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина та дружина, оскільки нормами ст. 1195 ЦК України не передбачено зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи з урахуванням розміру доходів особи, яка завдала такої шкоди. Крім того, за змістом ч. 4 ст. 1193 ЦК України у випадку, коли шкоди завдано вчиненням злочину, суд не може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища.

Наявність письмових заяв ОСОБА_3, наданих в кримінальному провадженні, в яких остання підтвердила повне відшкодування ОСОБА_4 шкоди (окрім тієї, яку має відшкодувати страхова компанія) та відсутність претензій до останнього не є обставиною, яка має значення для вирішення даного спору.

Водночас, суд першої інстанції, визначаючи період, за який позивачу підлягає відшкодуванню розмір втраченого ним заробітку, не звернув уваги на те, що суми на відшкодування втраченого заробітку повинні присуджуватися з дня втрати працездатності.

Як встановлено по справі, ОСОБА_3 першу Б групу інвалідності за загальним захворюванням встановлено з 18 листопада 2013 року, тому стягнення на користь позивача вказаного відшкодування повинно проводитися саме з дня встановлення втрати працездатності, а не з моменту завдання шкоди здоров'ю внаслідок ДТП. У період моменту завдання шкоди здоров'ю внаслідок ДТП до моменту постановлення висновку МСЕК про встановлення втрати працездатності відшкодовуються лише витрати на лікування.

Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визначення розміру відшкодування за весь період існування такого права виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на день заподіяння шкоди і відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визначення такого розміру з урахуванням поступового збільшення розмірів мінімальної заробітної плати.

Частиною другою статті 1208 ЦК України встановлено, що за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Частина 2 статті 1195 ЦК України не встановлює обмежень при визначенні розміру відшкодування розміром мінімальної заробітної плати на день втрати працездатності.

Таким чином, визначення втраченого заробітку відповідно до ч.2 ст. 1195 ЦК України повинно здійснюватися виходячи з розміру мінімальної заробітної плати з урахуванням її зростання за весь період відшкодування.

При цьому, розмір одноразового відшкодування втраченого заробітку внаслідок втрати працездатності суд визначає станом на дату ухвалення відповідного судового рішення.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становив 1147 гривень, з 1 грудня - 1218 гривень, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» -1218 грн., відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» з 1 січня - 1218 гривень, з 1 вересня - 1378 гривень, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» - з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень; відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» - 1 січня - 3200 гривень; відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня - 3723 гривні.

Тобто розмір мінімальної заробітної плати з урахуванням 60% втрати працездатності з 18 листопада 2013 року по 01 грудня 2013 року становить 275,28 грн. (1147 грн. х 60%/ 30 днів х 12 днів); з 01 грудня 2013 року по 01 вересня 2015 року - 15346, 80 грн. (1218 грн. х 60 %х21 місяць); з 01 вересня 2015 року по 01 травня 2016 року - 6614,40 грн. (1378 грн. х 60% х 8 місяців); з 01 травня 2016 року по 01 грудня 2016 року - 6090 грн. (1450 грн. х 60 х 7 місяців); з 01 грудня 2016 року по 01 січня 2017 року - 960 грн. (1600 грн. х 60% х 1 місяць); з 01 січня 2017 року по 01 січня 2018 року - 23040 грн. (3200 грн. х 60% х 12 місяців); з 01 січня 2018 року по 27 липня 2018 року (дату прийняття постанови апеляційним судом)- 15276,3 грн. (3723 грн. х 60% х 6 місяців і 26 днів), а всього 67602,78 грн.

З урахуванням виплаченого страхового відшкодування ПАТ «СК «Універсальна» в розмірі 41292 грн., що не заперечується позивачем, розмір відшкодування втраченого заробітку ОСОБА_3 станом на день прийняття постанови апеляційним судом 27 липня 2018 року становить 26 310, 78 грн.

Також з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню щомісячні платежі з 27 липня 2018 року в розмірі 60% мінімальної заробітної плати, встановленої на 2018 рік - 2233,8 грн.

Згідно з ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, оскільки суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, відповідно до ст. 376 ЦПК України це рішення підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 376, 381,382, 384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 травня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_4) втрачений заробіток (дохід) внаслідок втрати загальної працездатності в розмірі 60%, за період з 18 листопада 2013 року по 27 липня 2018 року в сумі 26 310, 78 грн. (двадцять шість тисяч триста десять грн. 78 коп.).

Стягувати з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки АДРЕСА_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_4) щомісячні платежі втраченого заробітку (доходу) внаслідок втрати загальної працездатності в розмірі 60%, починаючи з 27 липня 2018 року до закінчення такого права в сумі по 2233,8 грн. ( дві тисячі двісті тридцять три гривні 80 коп.) щомісячно.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ І.М. Стадник

/підпис/ Ю.Б. Войтко

Згідно з оригіналом: