Справа №483/354/17 18.07.2018
Провадження №22-ц/784/1012/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/354/17 Категорія 5
Провадження № 22-ц/784/1012/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участю представника відповідача-Іванової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 березня 2018 року, постановлене під головуванням судді Казанлі Л.І. в приміщенні суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа: Перша Очаківська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання недійсним договору дарування,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про припинення права власності ОСОБА_2 на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями № 9 по вул. Приморський спуск в м. Очакові Миколаївської області та визнати за ним право власності на зазначену частину житлового будинку з виплатою компенсації її вартості ОСОБА_2

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому посилалась на те, що 16 грудня 2016 року її дядько ОСОБА_4 одержав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток житлового будинку з господарськими спорудами № 9 по вул. Приморський спуск в м. Очакові Миколаївської області. В подальшому 09 лютого 2017 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 вказану частину житлового будинку. Посилаючись на те, що зазначене вище свідоцтво було видано з порушеннями вимог чинного законодавства, а саме 1/6 частка цього будинку повинна бути розподілена між позивачкою та відповідачем ОСОБА_4 в рівних частках після смерті бабусі позивачки ОСОБА_5, просила визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за заповітом та договір дарування від 09 лютого 2017 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 березня 2018 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі ч.5 ст. 257 ЦПК України за його клопотанням.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 березня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Судом визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16 грудня 2016 року, видане Першою Очаківською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1137, на імя ОСОБА_4 на посвідчення права власності останнього на 5/6 часток житлового будинку з господарськими спорудами № 9 по вул. Приморський спуск в м. Очакові Миколаївської області, а також договір дарування 5/6 часток житлового будинку з господарськими спорудами № 9 по вул. Приморський спуск в м. Очакові Миколаївської області від 09 лютого 2017 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за номером 73. Розподілено судові витрати.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач звернулась до суду із відзивом на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Інші учасники процесу до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в тому числі і через представників.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Так, приймаючи рішення, суд виходив з того, що 31 липня 2001 року помер батько позивача ОСОБА_7, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 129862 від 18 грудня 2001року. За життя йому належала 1/2 частка житлового будинку № 9 по вул. Приморський спуск в м. Очакові Миколаївської області.

На момент смерті ОСОБА_7 у вказаному будинку проживав та був зареєстрований його батько ОСОБА_8, який фактично прийняв спадщину після смерті свого сина. Крім того, із заявами про прийняття спадщини за законом звернулися позивач ОСОБА_2 та матір померлого ОСОБА_5

Позивачці ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 належало по 1/3 частці спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_7, тобто по 1/6ч. Таким чином, після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_8 стало належати 2/3 частки (1/2+1/6=2/3) житлового будинку за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Приморський спуск, 9, а позивачці ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по 1/6 частці вказаного житлового будинку.

08 червня 1991 року ОСОБА_8 склав заповіт, яким заповів все майно, що належатиме йому на момент смерті, своєму синові ОСОБА_4, який посвідчено державним нотаріусом Очаківської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 29 квітня 2005 року, не змінивши заповіту, ОСОБА_8 помер (свідоцтво про смерть серії І-ФП № 003895 від 29 квітня 2005року).

Відповідач ОСОБА_4 16 грудня 2016 року одержав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8, яке було видано Першою Очаківською державною нотаріальною конторою на посвідчення права власності останнього на 5/6 часток житлового будинку з господарськими спорудами № 9 по вул. Приморський спуск в м. Очакові Миколаївської області.

Разом із тим, до видачі вказаного свідоцтва, 08 листопада 2016 року, померла бабуся позивача ОСОБА_5, якій належала 1/6 частка спірного домоволодіння.

15 березня 2017 року Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_5, в якій міститься заява онуки померлої - позивача ОСОБА_2 про прийняття спадщини у порядку представлення після померлого батька ОСОБА_7, на підставі якої і було заведено вказану спадкову справу.

Строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5, закінчився лише 08 травня 2017 року, тобто оспорюване свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя відповідача ОСОБА_4 було видано до спливу шестимісячного строку після смерті ОСОБА_5

Проаналізувавши дані обставини по справі та посилаючись на положення ч.2 ст. 1220, ч.1 ст. 1270, 1301 ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_4 не мав права отримувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16 грудня 2016 року на 1/6 частку житлового будинку № 9 по вул. Приморський спуск в м. Очакові Миколаївської області, оскільки ця частка будинку належала ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, і вона повинна була бути розподілена між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частинах по 1/12 частки кожному, а відтак вказане свідоцтво про право на спадщину за заповітом повинно бути визнано недійсним.

09 лютого 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір дарування 5/6 часток житлового будинку з господарськими спорудами № 9 по вул. Приморський спуск в м. Очакові Миколаївської області. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 73.

Проаналізувавши дані обставини, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_4 мав право на розпорядження лише 3/4 частками житлового будинку, розташованого в м. Очакові вул. Приморський спуск, 9, але тільки після прийняття та оформлення в установленому законодавством порядку спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 і не мав права щодо розпорядження 1/12 часткою, яка за законом належить ОСОБА_2

Тому, посилаючись на ч. 1, 4 ст. 215 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що укладення спірного договору відчуження частки житлового будинку особою, яка не мала права її відчужувати, суперечить нормам цивільного законодавства, порушує права позивача як спадкоємиці померлої ОСОБА_5С, а тому позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Позивач в установленому законом порядку не оскаржила рішення суду, погодившись тим самим з висновком суду про те, що відповідач ОСОБА_4 успадкував після смерті батька 3/4 часток спірного будинку і мав право на розпорядження саме 3/4 ч. даного будинку з господарськими спорудами. Про це зазначено також в відзиві на апеляційну скаргу, подану позивачем через свого представника. При цьому позивач наполягала тільки на тому, що відповідач ОСОБА_4 не мав права спадкувати та реалізовувати 1/12 спірного будинку з господарчими спорудами, які успадкувала вона за правом представлення після смерті бабусі ОСОБА_5

Колегія суддів враховує також те, що згідно довідки від 06.04.2017р., яка знаходиться в спадковій справі заведеній Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою ( а. с. 129 т.1), на час смерті ОСОБА_5 ( 08.11.2016р.) з нею був зареєстрований ОСОБА_4 Таким чином він згідно ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері.

Відповідно до розяснень, які містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно зі ст. 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, зясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

Таким чином, встановивши, що відповідач ОСОБА_4 успадкував після смерті батька 3/4 часток спірного будинку і мав право на розпорядження саме 3/4 ч. даного будинку з господарськими спорудами, а отже позивач ОСОБА_2 має право на спадкування в спірному житловому будинку з господарськими спорудами на 1/4 ч. ( 1/6 після смерті батька ОСОБА_7 та 1/12 після смерті бабусі ОСОБА_5С.), суд помилково дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача в повному обсязі та визнання недійсними як свідоцтва про право власності в порядку спадкування ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_8, так і договору дарування, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в повному обсязі.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду слід змінити та винести рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково. Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16 грудня 2016 року, видане Першою Очаківською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1137, на імя ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8, встановивши, що ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_8 успадкував 3/4 часток житлового будинку з господарськими спорудами № 9 по вул. Приморський спуск в м. Очакові Миколаївської області. Визнати частково недійсним договір дарування частки житлового будинку з господарськими спорудами № 9 по вул. Приморський спуск в м. Очакові Миколаївської області від 09 лютого 2017 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за номером 73, встановивши, що ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 3/4 часток житлового будинку з господарськими спорудами № 9 по вул. Приморський спуск в м. Очакові Миколаївської області.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем 5/6 ч. спірного будинку на підставі договору дарування з урахуванням зазначених вище обставин не заслуговують на увагу, так як належна позивачу частка в спадковому майні вийшла з її володіння поза її волею.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволені до двох відповідачів в межах заявлених до кожного з них вимог, то на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати на сплату судового збору з кожного з відповідачів в рівних частках.

Таким чином, рішення суду підлягає зміні також і в частині стягнутих з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача судових витрат шляхом стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесених нею витрат на сплату судового збору у розмірі по 640 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 березня 2018 року змінити

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання недійсним договору дарування задовольнити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16 грудня 2016 року, видане Першою Очаківською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1137, на імя ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8, встановивши, що ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_8 успадкував 3/4 часток житлового будинку з господарськими спорудами № 9 по вул. Приморський спуск в м. Очакові Миколаївської області.

Визнати частково недійсним договір дарування частки житлового будинку з господарськими спорудами № 9 по вул. Приморський спуск в м. Очакові Миколаївської області від 09 лютого 2017 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за номером 73, встановивши, що ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 3/4 часток житлового будинку з господарськими спорудами № 9 по вул. Приморський спуск в м. Очакові Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на сплату судового збору у розмірі по 640 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 19 липня 2018 року