Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 308/2577/14-ц

провадження № 61-33851св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 26 червня 2017 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Куштана Б. П., Джуга С. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного 20 червня 2008 року кредитного договору № BL 5928 ОСОБА_4 отримала кредит в розмірі 22 тис. доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі і строки встановлені договором. Виконання зобов'язань позичальника за цим договором забезпечено договором поруки, укладеним 20 червня 2008 року з поручителем ОСОБА_5 та договором поруки, укладеним 20 лютого 2012 року з поручителем ОСОБА_6

ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним чином належним чином не виконує унаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 23 173, 62 долари США.

Уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Універсал Банк» просило стягнути на користь банку вказану заборгованість з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 червня 2008 року в розмірі 23 173,62 долари США.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги банку є обґрунтованими та підлягають задоволенню, заборгованість за кредитним договором, яка виникла через невиконання позичальником своїх зобов'язань щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів за його користування, в силу вимог статей 526, 554 ЦК України підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителів.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 26 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2015 року скасовано. Позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 червня 2008 року в розмірі 23 173,62 долари США, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 17 136,68 доларів США, заборгованості за процентами в розмірі 5 004,66 доларів США та 1 032, 28 доларів США - підвищені проценти.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 червня 2008 року в розмірі 23 173, 62 долари США, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 17 136,68 доларів США, заборгованості за процентами в розмірі 5 004,66 доларів США та 1 032,28 доларів США - підвищені проценти.

Вирішено питання про судові витрати.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог банку. Разом з тим зазначив про помилковість висновку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з усіх відповідачів, оскільки ні нормами статті 554 ЦК України ні умовами, укладених між сторонами окремих договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів.

08 серпня 2017 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати .

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не досліджено наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором, на предмет його належності та допустимості; не застосовано положення частини четвертої статті 559 ЦК України та не вирішено питання про припинення поруки.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 червня 2018 року справу № 308/2577/14-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року вищевказану справу призначено до судового розгляду.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзивів (заперечень) на касаційну скаргу не надходило.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 20 червня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 22 тис. доларів США зі сплатою 25,5% річних строком до 31 травня 2009 року.

03 червня 2009 року, 04 лютого 2010 року та 20 лютого 2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 були укладені додаткові угоди № № 1, 2, 3 до кредитного договору, якими змінено розмір відсоткової ставки за користування кредитом та ставки підвищених відсотків на певні періоди, а також затверджено новий графік погашення кредиту з остаточним терміном повернення кредитних коштів - 01 червня 2019 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 20 червня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, згідно з яким останній поручився за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором. Пунктом 4.2 договору поруки сторони погодили, що порука припиняється із припиненням всіх зобов'язань боржника за основним договором, що забезпечується порукою. 03 червня 2009 року та 20 лютого 2012 року між банком та поручителем ОСОБА_5 укладено додаткові угоди до договору поруки, за умовами якої поручитель надав згоду на всі укладені додаткові угоди до кредитного договору та зміни умов кредитування, встановлені такими угодами.

Також, 20 лютого 2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6 укладено договір поруки, згідно з яким останній поручився за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, із змінами внесеними додатковими угодами №№ 1, 2, 3, в повному обсязі. Відповідно до пункту 4.2 цього договору визначено, що порука припиняється якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання боржником зобов'язань згідно основного договору не пред'явить вимоги до поручителя.

ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим ПАТ «Універсал Банк» 13 листопада 2013 року надіслав вимогу боржнику та поручителю ОСОБА_5 про необхідність погашення у тридцятиденний строк заборгованості в розмірі 18 802,89 доларів США, у випадку невиконання такої вимоги термін повернення всієї суми кредиту визнається таким, що настав достроково.

Аналогічна вимогам, була надіслана банком поручителю ОСОБА_6 05 грудня 2013 року, із зазначенням збільшеної суми заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 19 051,96 доларів США.

Вказані вимоги ПАТ «Універсал Банк» відповідачами не виконані, заборгованість за кредитним договором не погашена.

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором від 20 червня 2008 року станом на 26 лютого 2015 року складає 23 173,62 долари США, з яких: заборгованість за кредитом - 17 136,68 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 5 004,66 доларів США та підвищені проценти - 1 032, 28 долари США.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та в інших, на які містяться посилання у оскаржуваному рішення апеляційного суду, а також висновкам Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 13 червня 2018 року № 14-145цс18.

Як вбачається з умов кредитного договору, а саме - пункту 1.3.1 додаткової угоди № 1 від 03 червня 2009 року, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту. При цьому сторони погодили, що терміном погашення кожного щомісячного ануїтетного платежу за Графіком погашення кредиту вважається останній робочий день, що передує 01 числу кожного календарного місяця кредитування, протягом якого позичальник зобов'язаний сплатити ануїтетний платіж.

Отже боржник ОСОБА_4, а відтак і поручитель ОСОБА_6, узяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 01 червня 2019 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Суд установив, що у ОСОБА_4 виникла прострочена заборгованість з 01 січня 2013 року, тому саме з цього часу необхідно обчислювати строк для пред'явлення вимоги до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, у зв'язку з чим не з'ясував, чи припинилась порука ОСОБА_6 за окремими платежами.

Висновок апеляційного суду про те, що договір поруки відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України не можна вважати припиненим, оскільки строком виконання основного зобов'язання є 01 червня 2019 року, не відповідає вимогам закону та не ґрунтується на матеріалах справи.

З урахуванням порушень судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час розгляду цієї справи, зокрема недослідження судом умов кредитного договору та договору поруки, оскаржуване судове рішення апеляційного суду в частині позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості не можна визнати законним і обґрунтованим.

В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з'ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове судове рішення.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи вищевикладене рішення апеляційної інстанції в частині позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судове рішення апеляційної інстанції в іншій частині сторонами не оскаржувалось, тому не є предметом перегляду у суді касаційної інстанції.

Керуючись статями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 26 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. А. Стрільчук В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник С. О. Погрібний
Г. І. Усик