Єдиний унікальний номер: 448/724/18
Провадження № 2/448/704/18
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
31.10.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В.,
при секретарі судового засідання Шегинській Л.М.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 та Приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_3, про визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: с.Биків, вул.Перемишлянська, 100 Мостиського району Львівської області відносився до суспільної групи «колгоспний двір», а членами такого були його матір ОСОБА_4 та він (позивач). Вважає, що кожному з них належало по 1/2 ідеальній частині вказаного будинковолодіння.
Вказує, що 19.07.2014р. померла його матір ОСОБА_4, котра за життя своїм майном розпорядилась та заповіла таке в рівних частках йому (позивачу) та його (позивача) рідному брату ОСОБА_2.
Стверджує, що на час смерті матері ОСОБА_4 він (позивач) постійно проживав разом з нею та у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв зазначену спадщину. Також у відповідності до вимог та в порядку ч.2 ст.1272 ЦК України допустив до спадкування свого брата ОСОБА_2, який пропустив строк для прийняття спадщини.
Зазначає, що з метою оформлення своїх спадкових справ звертався до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_3, де отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку переліченого в цьому свідоцтві спадкового майна, належного спадкодавцю ОСОБА_4 Іншу 1/2 частку спадкового майна відповідно успадкував його брат ОСОБА_2 Однак у видачі свідоцтва на зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами нотаріус їм відмовив через відсутність на такий правовстановлюючих документів.
З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на 3/4 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №100 по вул.Перемишлянська в с.Биків Мостиського району Львівської області, зокрема на 1/2 частку такого що належить йому як члену колгоспного двору та на 1/4 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак подав на адресу суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просять слухати справу у його відсутності.
Представник відповідача Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить справу слухати у їх відсутності.
Третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, проте подав копії сторінок спадкової справи за №873/2016, заведеної після смерті ОСОБА_4, яка померла 19.07.2014р., інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 21.09.2018р. №53394056 та просив справу слухати у його відсутності.
Третя особа ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.
Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.
Судом встановлено, що будинковолодіння по вул.Перемишлянська, 100 в с.Биків Мостиського району Львівської області відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого була ОСОБА_4, а членом такого, як вважає суд: її (ОСОБА_4І.) син ОСОБА_1, позивач по справі, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області за №129 від 08.02.2018р., виданою на підставі виписок з погосподарських книг по с.Биків Мостиського району за 1986-1990рр. та за 1991-1995рр. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого.
Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.
Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.
Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.
Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.
Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору.
Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.
Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.
Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали ОСОБА_4 та ОСОБА_1, тобто кожен на 1/2 частину будинковолодіння по вул.Перемишлянська, 100 в с.Биків Мостиського району Львівської області.
19.07.2014 року відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_4.
До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_4, входила приватизована земельна ділянка площею 1,5654 га на території Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області, а також право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №100 по вул.Перемишлянська в с.Биків Мостиського району Львівської області.
Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_4 за життя своїм майном розпорядилася та заповіла таке 25.11.2011 року в рівних частках своїм синам ОСОБА_1, позивачу по справі, а також ОСОБА_2, третій особі по справі.
Позивач ОСОБА_1 у встановлені законом строк та порядку прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавця ОСОБА_4 Факт прийняття ним спадщини стверджується спільним проживанням зі спадкодавцем на час смерті згідно довідки, виданої Шегинівською сільською радою Мостиського району Львівської області 05.01.2016 року за №1142.
Третя особа ОСОБА_2 пропустив строк для прийняття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_4 Однак позивач ОСОБА_1, який прийняв спадщину, у відповідності до вимог ч.2 ст.1272 ЦК України своєю письмовою заявою дав згоду на прийняття спадщини спадкоємцю ОСОБА_2 та такий 31.10.2016р. звернувся до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини.
При цьому, приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на іншу частину спадкового майна - частину житлового будинку №100 по вул.Перемишлянська в с.Биків Мостиського району Львівської області, натомість розяснено можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку чи його частки в судовому порядку.
Отже, у звязку з неможливістю в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок (частку такого), позивач ОСОБА_1 з метою захисту свого майнового права звернувся до суду із зазначеним позовом.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору.
Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року.
Отже, з 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на обєкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками.
Отже, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок за №100 по вул.Перемишлянській в с.Биків Мостиського району Львівської області та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв'язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом.
Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_4; копією заповіту спадкодавця ОСОБА_4; копіями сторінок спадкової справи за №873/2016, заведеної після смерті ОСОБА_4, яка померла 19.07.2014р.; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 21.09.2018р. №53394056; довідками виконавчого комітету Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області від 05.01.2016 року за №1142, від 08.02.2018р. за №129; копіями паспорта та свідоцтва про народження позивача; копією технічного паспорта на житловий будинок №100 по вул.Перемишлянська в с.Биків Мостиського району Львівської області; іншими матеріалами справи.
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).
Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).
Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).
Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно.
Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.
Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на спірне майно 3/4 ідеальні частки будинковолодіння (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами) по вул.Перемишлянська, 100 в с.Биків Мостиського району Львівської області (1/2 ідеальна частина будинковолодіння, що належала йому як члену колгоспного двору + 1/4 ідеальна частина - в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_4І.).
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 200 ч.3, 206 ч.4, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 та Приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_3, про визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 3/4 ідеальні частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №100 по вул.Перемишлянська в с.Биків Мостиського району Львівської області.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення набрало законної сили «___» ______________ 20 р.

Суддя Ю.В.Кічак