Справа № 462/1274/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/6173/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Боровкова Д.О. від 17 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (треті особи: Львівська міська рада, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради) про демонтаж вигрібної ями біля будинку та зобов'язання припинити водовідведення з квартири, -

в с т а н о в и л а :

рішеннямЗалізничного районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (треті особи: Львівська міська рада, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради) про демонтаж вигрібної ями біля будинку та зобов'язання припинити водовідведення з квартири - відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та задовольнити позов. Вважає, що суд не з'ясував тих обставин, які мають значення для справи, зокрема не встановив чи є ОСОБА_2 співвласником будинку АДРЕСА_1, чи давав ОСОБА_2 свою згоду влаштовувати водовідведення з будинку №63 у такий спосіб, як це вчинили ОСОБА_3 і ОСОБА_4; чи було рішення ОСББ «Злагода 63» на влаштування водовідведення з будинку №63; чи є можливість власників будинку №63 під'єднатися до інженерних мереж міської каналізації; чи відповідає, влаштоване ОСОБА_3 і ОСОБА_4, водовідведення санітарно-технічним нормам України. Зазначає, що суд не надав оцінки доказам, що підтверджують право власності ОСОБА_2 на квартиру №5 у будинку АДРЕСА_1. Вказує на те, що судом не обґрунтовано, чому не взято до уваги покликання позивача, що він не давав своєї згоди на влаштування каналізації, що з цього приводу відсутнє і рішення ОСББ «Злагода 63». Також, вказує на те, що суд незаконно відмовив у проведенні повторної експертизи, оскільки без проведення такої не можливо вирішити справу. Крім цього, зазначає, що суд не витребував від Залізничної районної адміністрації ЛМР схеми каналізування вулиць Повітряної і Чижевського, що не дозволило зробити однозначний висновок про відсутність каналізації в цьому районі.

В судове засідання учасники справи не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів позовної заяви, заперечення на позовну заяву, апеляційної скарги, усних та письмових пояснень учасників справи та їх представників у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на п. 3.25б* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 5.21 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», п. 6.3 ДБН В.2.5-75:2013 «Каналізація зовнішні мережі та споруди», п. 2.21 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я від 17.03.2011 року № 145, ч.1 ст.3, ч.2 ст. 59 ЦПК України, ст. 15 ЦК України та відмовляючи в задоволенні позову, - виходив з того, що відповідно до довідки ЛКП «Левандівка» від 06.04.2015 року № 2/306 житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться в мікрорайоні приватної забудови одно-, дво-, триповерховими житловими будинками садибного типу. Як убачається з листа Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 01.02.2012 року № 32вих-631 мешканцями будинку АДРЕСА_1 створене Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Злагода 63». З 01.03.2011 року будинок переданий на баланс вказаного ОСББ для самостійного його утримання. Згідно з довідкою ОСББ «Злагода» у будинку АДРЕСА_1 знаходиться п'ять квартир, а саме: власником квартири № 5 є позивач ОСОБА_2, власником квартири № 2 відповідач ОСОБА_3, власником квартири № 3 відповідач ОСОБА_4, у квартирі № 7 проживає ОСОБА_5, квартира № 4 перебуває у комунальній власності м. Львова. Актом ЛМКП «Львівводоканал» від 20.03.2015 року встановлено, що в районі АДРЕСА_1 відсутня система центрального водовідведення, а будинок № 63 на вказаній вулиці відводить стоки у вигрібну яму, яка накрита бетонною плитою: герметична. У довідці ЛКП «Левандівка» від 19.03.2015 року № 2/204 також зазначено, що житловий будинок АДРЕСА_1 не каналізований, мешканці будинку користуються вигрібними ямами, які розташовані на прибудинковій території. Як убачається з матеріалів справи та з пояснення відповідача ОСОБА_4 та представника відповідача ОСОБА_3, які були надані ними у судовому засіданні водовідведення з квартири № 2 будинку АДРЕСА_1 влаштоване у вигрібну яму, яка розташована на прибудинковій території зазначеного будинку, а водовідведення з квартири № 3 вказаного будинку ще і влаштоване до канави. Мешканці сусідніх будинків до будинку АДРЕСА_1 не мають ніяких претензій до вигрібних ям, які використовуються відповідачами, що підтверджується їх спільною письмовою заявою. З пояснення представників третіх осіб - Львівської міської ради та Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, які вони надали суду, вбачається, що під'єднання будинку АДРЕСА_1 до системи центральної каналізації не передбачається, коштів на проведення таких робіт органи місцевого самоврядування не мають. За таких обставин, беручи до уваги, що житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться в мікрорайоні приватної забудови одно-, дво-, триповерховими житловими будинками садибного типу, той факт, що в районі АДРЕСА_1 відсутня система центрального водовідведення, а також те, що мешканці сусідніх будинків не мають ніяких претензій до вигрібних ям біля зазначеного будинку, суд прийшов до висновку, що облаштування та використання відповідачами вигрібних ям не суперечить вимогам чинного законодавства України. Отже, з огляду на викладене та з урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Позивач у своєму позові зазначає, що влаштування відповідачами вигрібних ям порушує його право на екологічно чисте навколишнє середовище, безпеку життєдіяльності, право на спільне користування прибудинковою територією. Ухвалою Залізничного районного суд м. Львова від 15.05.2015 року за клопотанням позивача у даній справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої були поставлені наступі питання: 1. Чи відповідає влаштоване водовідведення з будинку № 63 по вул. Чижевського в м. Львові у вигрібну яму на прибудинковій території санітарно-технічним нормам України (містобудівним, протипожежним, санітарно-гігієнічним, ДБН, СНІП, стандартам, технічним умовам тощо)? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності? 2. Чи відповідає влаштоване водовідведення з квартири АДРЕСА_1 санітарно технічним нормам України (містобудівним, протипожежним, санітарно-гігієнічним, ДБН, СНІП, стандартам, технічним умовам тощо)? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності?. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25.09.2015 року № 15/5 влаштування водовідведення з квартири № 2 будинку № 63 та з самого будинку по вул. Чижевського в м. Львові у вигрібну яму, яка розташована на прибудинковій території не відповідає санітарно-технічним нормам України (містобудівним, протипожежним, санітарно-гігієнічним, ДБН, СН стандартам, технічним умовам тощо), а саме п.п.5.13, 5.21 ДБН В.2.2-15-20 п.3.256* ДБН 360-92**; п.8.6.4 ДБН В.2.5-75:2013; П.17.4ДБН В 2 5-64:2012 /а.с.52-57/. Судовий експерт ОСОБА_6 під час роз'яснення зазначеного висновку експертизи від 25.09.2015 року № 15/5 у судовому засіданні, яке відбулося 16.06.2016 року пояснив, що даний висновок стосується будівельно-технічних недоліків системи водовідведення з будинку АДРЕСА_1 зокрема, під час обстеження вигрібна яма не відповідала вимогам герметичності, ізоляція каналізаційних труб також не відповідала чинним вимогам, проте всі вищевказані недоліки можуть бути усунуті в результаті проведення будівельно-ремонтних робіт. У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 пояснив, що на даний час всі недоліки мережі водовідведення з будинку АДРЕСА_1 усунуті. За таких обставин, судом було запропоновано судовому експерту викласти письмові роз'яснення та доповнення до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25.09.2015 року № 15/5. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 21.06.2016 року № 13/16 влаштоване водовідведення з будинку АДРЕСА_1 у вигрібну яму на прибудинковій території відповідає санітарно-технічним нормам України. Влаштоване водовідведення з квартири №3 будинку АДРЕСА_1 у вигрібну яму па прибудинковій території відповідає санітарно-технічним нормам України. У дослідницькій частині зазначеного висновку експертизи зазначено, що проведеним додатковим оглядом 16.06.2016 року встановлено, що з квартири №3 житлового будинку АДРЕСА_1 прокладено каналізаційну мережу вигрібну яму, яка знаходиться на прибудинковій території, навпроти квартири з сторони вулиці. Каналізаційну мережу з квартири до вигрібної ями виконаний приховано (закрито), пластиковою трубою діаметром 100 мм. Ввід у вигрібну яму виконаний приховано. Діаметр кришки вигрібної ями становив біля 1000 мм. Встановлено, що вигрібна яма є герметичною (водонепроникною) та має технічну можливість проведення очищення. Дану каналізаційну систему можна віднести до - вивізної, так як рідкі забруднення збирають у приймачі-вигреби і періодично вивозять на поля асенізації для обробки. Такий спосіб не забезпечує належного санітарного стану території і економічно невигідний, її застосовують у населених пунктах, де організація іншого виду каналізації затруднена. Судовий експерт ОСОБА_6 під час роз'яснення зазначеного висновку експертизи від 21.06.2016 року № 13/16 у судовому засіданні, яке відбулося 17.02.2017 року, пояснив, що ним був проведений додатковий огляд об'єкту дослідження, і на даний час влаштоване водовідведення з будинку АДРЕСА_1 у вигрібну яму відповідає чинним санітарно-технічним вимогам. За таких обставин, суд критично ставиться до твердження позивача, що існуюча система водовідведення з житлового будинку АДРЕСА_1 порушує його право на екологічно чисте навколишнє середовище, безпеку життєдіяльності, оскільки позивач та його представник не надали суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вказаних тверджень. Також, суд не взяв до уваги твердження щодо порушення його права на спільне користування прибудинковою територією, оскільки позивач не довів суду обставин у чому конкретно полягає порушення вказаного права та не надав суду будь-якого належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вказаних тверджень. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з підстав зазначених у ньому, і тому в його задоволенні слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду є помилковими, обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають, обставини ж, які суд вважав встановленими - не доведені.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся в суд з позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (треті особи: Львівська міська рада, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради) в якому просив зобов'язати відповідача ОСОБА_4 демонтувати вигрібну яму біля будинку АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача ОСОБА_3 припинити водовідведення з квартири № 2 будинку АДРЕСА_1 до канави.

Свої вимоги мотивував тим, що він є власником квартири № 5 в будинку АДРЕСА_1. У 2010 році співвласники будинку створили об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Злагода 63», і він є членом цього об'єднання. Його сусід ОСОБА_4 самовільно влаштував вигрібну яму безпосередньо біля їх будинку, під його вікнами, а ОСОБА_3 влаштував водовідведення безпосередньо у рів край дороги. Влаштування вигрібної ями у населених пунктах є порушенням будівельних і санітарно-технічних норм. Вважає, що влаштування відповідачами вигрібних ям порушує його право на екологічно чисте навколишнє середовище, безпеку життєдіяльності, право на спільне користування прибудинковою територією. В зв'язку з наведеним, просив позов задовольнити.

Зважаючи на наявні у матеріалах справи докази та доводи учасників справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є підставними, підлягали задоволенню та безпідставно були відхилені судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

За ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Крім цього, відповідно до ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Також, відповідно до ст. 383 ЦК України, Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Окрім наведеного за ст. 385 ЦК України, власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об'єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об'єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Згідно ж ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім цього, відповідно до ст. 270 ЦК України, відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи.

Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним.

За ст. 273 ЦК України, органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень забезпечують здійснення фізичною особою особистих немайнових прав. Юридичні особи, їх працівники, окремі фізичні особи, професійні обов'язки яких стосуються особистих немайнових прав фізичної особи, зобов'язані утримуватися від дій, якими ці права можуть бути порушені. Діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права.

Також, за ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

За ст. 276 ЦК України, орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.

Згідно ст. 293 ЦК України, фізична особа має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на достовірну інформацію про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту, а також право на її збирання та поширення. Діяльність фізичної та юридичної особи, що призводить до нищення, псування, забруднення довкілля, є незаконною. Кожен має право вимагати припинення такої діяльності. Діяльність фізичної та юридичної особи, яка завдає шкоди довкіллю, може бути припинена за рішенням суду. Фізична особа має право на безпечні для неї продукти споживання (харчові продукти та предмети побуту). Фізична особа має право на належні, безпечні і здорові умови праці, проживання, навчання тощо.

Крім цього, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, та сторонами не оспорювалось та не спростовано сторони є власниками квартир у п'ятиквартирному будинку АДРЕСА_1 .

Позивач власник квартири №5, відповідачі: ОСОБА_3 - квартира №2, ОСОБА_4 - квартира №3.

У будинку створене ОСББ «Злагода 63» та вказаний будинок переданий на баланс ОСББ для самостійного утримання. Будинок розташований на земельній ділянці, площею 705,6 кв.м., прибудинкова територія з якої складає - 586 кв.м. (Додатково лист Залізничної районної адміністрації а.с. 32, витяг з державного реєстру про реєстрацію права власності позивача на квартиру АДРЕСА_2 а.с. 30, довідка ОСББ «Злагода 63» а.с .180, схеми-плани прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 а.с. 181-182).

Крім цього, на прибудинковій території, на незначній віддалі від будинку, розташовані вигрібна яма - влаштована відповідачем ОСОБА_4 та конструкція водовідведення - влаштована відповідачем ОСОБА_3 (довідки ЛКП «Левандівка» а.с. 24-25, фотознімки прибудинкової території а.с. 13-15, висновок судової будівельно-технічної експертизи №15/15 від 25.09.2015 року судового експерта ОСОБА_6 а.с. 49-62, лист Залізничної районної адміністрації а.с. 71).

Також, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №15/15 від 25.09.2015 року судового експерта ОСОБА_6, влаштоване водовідведення з квартири №2 будинку АДРЕСА_1 у вигрібну яму, яка розташована на прибудинковій території не відповідає санітарно-технічним нормам України (містобудівним, протипожежним, санітарно-гігієнічним, ДБН, СНіП, стандартам, технічним умовам, тощо), а саме п.п. 5.13, 5.21 ДБН В.2.2.-15-2005; п. 3.25б* ДБН 360-92 **; п. 8.6.4 ДБН В.2.5-75:2013; п. 17.4 ДБН В.2.5-64:2012 (а.с. 49-62).

Крім цього, як вбачається із доводів сторін згоди на влаштування вигрібної ями, а, також, конструкції водовідведення, яких стосується спір, - відповідачі у власників квартир будинку (співвласників будинку) не отримували. Окрім цього, жодних рішень з цього приводу ОСББ не приймалося.

Окремо жодних дозволів, погоджень, будь-яких інших актів щодо влаштування спірних вигрібної ями та конструкції водовідведення у компетентних органів відповідачі не отримували та даних про відповідність таких конструкції та вигрібної ями чинним будівельним, санітарно-технічних, іншим вимогам закону ними не представлено.

Позивач звертався до відповідачів про усунення порушень вказаних вимог закону та його прав, однак така заява залишена без відповіді (а.с. 43).

Зважаючи на вказане, а саме те, що: самовільно влаштовані відповідачами, в порушення чинних вимог закону (зокрема, санітарно-технічних норм) вигрібна яма та конструкція водовідведення, порушують права позивача як власника квартири, відповідно співвласника будинку та користувача земельної ділянки, на якому такий розташований та, яка відведена для його обслуговування, зокрема його право на належне користування прибудинковою територією; право на належні, безпечні умови проживання, право на належне і безпечне довкілля, - такі права підлягають захисту у способи наведені у позовній заяві із частковим уточненням однієї із вимог, зважаючи на вимоги ст. 5 ЦПК України.

Так, відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тому слід позовні вимоги задовольнити, зобов'язати відповідача ОСОБА_4 демонтувати вигрібну яму, що розташована біля будинку АДРЕСА_1. Відповідача ж ОСОБА_3 слід зобов'язати демонтувати влаштовану конструкцію водовідведення з квартири №2 в будинку АДРЕСА_1, сформулювавши вимогу позивача у дещо інший спосіб, зважаючи на те, що сформульована вимога позивача практично виконана бути не може, оскільки дієвого механізму забезпечення виконання відповідачем вимог припинити водовідведення з квартири слід вважати не існує та таке формулювання вимоги слід вважати може тлумачитись надзвичайно широко. Демонтаж самовільної ж конструкції водовідведення, яка фактично забезпечує водовідведення та порушує вимоги закону та права позивача, на думку колегії суддів, відновить такі.

Що стосується одного із доказів, який взятий судом до уваги на противагу здійсненому висновку експертизи, а саме, так званий «Висновок експерта» №13/16 від 21.06.2016 року (а.с. 129-131), то колегія суддів до уваги як належний та допустимий до уваги такий не бере, оскільки цей доказ здобутий, в порушення вимог закону, а також є суперечливим із іншими матеріалами справи та, зокрема, суперечить і згаданому вище висновку експерта.

Так, такий «висновок» здійснений експертом в порушення вимог п.п. 1.8, 4.13, 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та без дотримання ст. 147 ЦПК України, про що вказано у рішенні 31 Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України від 10.02.2017 року, за що експерта було притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с. 198-200).

Тому доводи позову та апеляційної скарги слід визнати підставними та такі слід задовольнити.

Оскаржуване рішення ж скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до задоволених вимог позову та скарги слід вирішити питання стягнення понесених позивачем та документально підтверджених відповідними доказами судових витрат.

Що стосується необхідності забезпечення відповідачів системами водовідведення із квартир то вказане безперечно не потребує окремому доведенню, однак влаштування систем водовідведення з квартир повинно бути здійснене у відповідності до вимог закону, з врахуванням конструкції будинку та без порушень прав та інтересів інших мешканців будинку (власників квартир у такому).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року - скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (треті особи: Львівська міська рада, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради) про демонтаж вигрібної ями біля будинку та зобов'язання припинити водовідведення з квартири - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_4 демонтувати вигрібну яму, що розташована біля будинку АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати влаштовану конструкцію водовідведення з квартири №2 в будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 по 121,8 грн. сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь держави по 121,8 грн. недоплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 по 2220 грн. сплачених ним коштів за проведення судової експертизи.

Стягнути ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 по 267,96 грн. сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 26 липня 2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра