Головуючий у І інстанції Ладиченко С.В.
Провадження №22-ц/824/3060/2018 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Шуляку Д.О.,

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_4, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», ОСОБА_5, про виселення та усунення перешкод у користуванні майном, та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_5, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», про встановлення факту неправомірного володіння майном та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_4, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», ОСОБА_5, про виселення та усунення перешкод у користуванні майном, в якому просила виселити відповідача ОСОБА_2 з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, та усунути перешкоди у користуванні майном (квартирою), надаючи їй право користування майном, як спадкоємцю.

Обгрунтовуючи вимоги, ОСОБА_3 посилалась на те, що вищевказана квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності її батьку ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Заповіту батько після смерті не залишив і тому вона, як спадкоємець першої черги за законом, спадщину після його смерті прийняла шляхом подачі до нотаріальної контори у визначений законом шестимісячний строк відповідної заяви про прийняття спадщини.

Позивачка ОСОБА_3 в позові зазначила, що має право на майно, яке належало спадкодавцю, в тому числі і на зазначену квартиру, однак їй та іншим спадкоємцям померлого ОСОБА_6 чиняться перешкоди у користуванні зазначеною квартирою відповідачкою ОСОБА_2, яка самовільно, без дозволу позивача та дозволу інших спадкоємців замінила замки на дверях квартири і стала там незаконно проживати, не маючи на те права і не будучи віднесеною до категорії спадкоємців за законом. Оскільки такі дії відповідача порушують право позивача на володіння та користування спадковим майном, позивач і просила суд ухвалити рішення про задоволення її вимог в повному обсязі.

До початку розгляду справи по суті третьою особою ОСОБА_4 було подано позовну заяву до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5, Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського р-ну м. Києва, про встановлення факту неправомірного володіння майном та витребування цього майна з чужого незаконного володіння, яку було прийнято до спільного розгляду в одному провадженні з позовом ОСОБА_3

В своєму позові ОСОБА_4 посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6, спадщину після смерті якого вона прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори у визначений законом строк. Крім неї спадкоємцями першої черги за законом є її мати та дружина померлого - ОСОБА_5, а також рідна сестра та дочка померлого - ОСОБА_3 До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_6 ввійшла належна йому на праві власності на підставі договору дарування квартира АДРЕСА_1, до якої позивач ОСОБА_4 доступу не має, оскільки в даній квартирі незаконно, без жодних правових підстав, проживає відповідач ОСОБА_2 Крім того, ОСОБА_2, усвідомлюючи протиправність власних дій у заволодінні цим майном, з метою штучного подовження строку користування захопленим нею приміщенням, ініціювала судовий розгляд спору щодо визнання за нею права на спадкування, цивільна справа № 752/20696/15-ц, розгляд якої по суті ще не розпочався через неявку позивача в судове засідання. Незважаючи на штучний характер вищевказаного позову і очевидну незацікавленість ОСОБА_2 у розгляді цієї справи по суті, видачу свідоцтв про право на спадщину дійсним спадкоємцям померлого нотаріусом було відкладено, а саме нотаріальне провадження - зупинено, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса від 25.10.2016 року.

Через протиправні дії відповідача та її відмову надати ключі від квартири, ОСОБА_4 та інші спадкоємці першої черги позбавлені можливості користуватися спадковим майном померлого ОСОБА_6, зокрема, квартирою АДРЕСА_1, не можуть потрапити в середину житла та вжити заходи для утримання спадкового майна до його поділу між спадкоємцями.

Оскільки на звернення до неї з приводу надання доступу до спадкової квартири відповідач ОСОБА_2 не реагує, позивач ОСОБА_4 просила суд визнати неправомірним володіння спірною квартирою АДРЕСА_1, недобросовісним володільцем ОСОБА_2 та витребувати вказану квартиру з чужого незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 рокупозов ОСОБА_3 та позов ОСОБА_4 задоволено.

Усунуто перешкоди, які здійснюються ОСОБА_2 спадкоємцю ОСОБА_3 у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом надання їй права користування цією квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано неправомірним володіння ОСОБА_2 квартирою за адресою: АДРЕСА_1, а саму ОСОБА_2 недобросовісним володільцем цього нерухомого майна.

Витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1

Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування витрат по сплаті судового збору 555 грн. 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1280 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати, повернути справу на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва та зупинити провадження у справі до розгляду справи за її позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування та зміну черговості одержання права на спадкування.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від директора «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» ОСОБА_8, останній просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

В судовому засіданні представник відповідача подану апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Позивач ОСОБА_3 та її представник в апеляційному суді проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечили та просили рішення суду залишити без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Представник третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечила та просила залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 (том 1, а.с.67), після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1, яка належала померлому за життя на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шнирьовою Г.М. 12.11.1996 року за №4245, зареєстрованого в Київському МБТІ 03.01.1997 року в книзі 229-266 за реєстровим № 37889, що підтверджується довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації від 04.07.2016 року (том 1, а.с.169).

Заповіту ОСОБА_6 після смерті не залишив; спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є: його дружина ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які у встановлений законом шестимісячний строк подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що підтверджується копією спадкової справи (том 1, а.с.97-183).

Судом також встановлено, що у вищевказаній квартирі АДРЕСА_1, яка входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_6, проживає відповідач ОСОБА_2, яка не допускає ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до вищевказаної квартири, що підтверджується наявними в справі письмовими доказами.

Встановлено, що ОСОБА_2 до суду подано позовну заяву до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування та зміну черговості одержання права на спадкування, яка на даний час перебуває в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності, однак повністю з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 створює ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, яка ввійшла до складу спадщини після смерті ОСОБА_6, що підтверджується письмовими доказами.

Оскільки позивач ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги за законом, вчинила дії, що свідчать про прийняття нею спадщини після смерті батька, а спадщина згідно вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України належить їй з часу відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1, у неї стосовно спадкового майна виникло право володіння та користування, яке підлягає захисту від неправомірних дій ОСОБА_2 по створенню перешкод у користуванні цим майном.

Враховуючи викладене, вимога ОСОБА_3 про усунення перешкод, які створюються їй ОСОБА_2 у користуванні спадковою квартирою АДРЕСА_1, шляхом надання їй права користування вищевказаною квартирою, є обґрунтованою та підлягає задоволенню, зважаючи на її доведеність наявними в справі доказами.

Обгрунтованою є і вимога третьої особи ОСОБА_4 щодо витребування у ОСОБА_2 на її, ОСОБА_4, користь квартири АДРЕСА_1 з огляду на наступне.

Аналіз ч. 5 ст. 1268 ЦК та ст.ст. 334, 1297 ЦК України свідчить про те, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов»язує із виникненням цих прав різні правові наслідки.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Між тим, статтями 1297, 334 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно і зареєструвати це право у встановленому порядку.

Отже, діючим цивільним законодавством передбачено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, з моменту її прийняття виникають такі майнові (речові) права як право володіння та право користування об'єктами спадкового майна, а право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації права власності на це майно (ст. 334 ЦК України).

Таким чином, у ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які прийняли у спадщину нерухоме майно, в тому числі спірну квартиру, виникло як право володіння та користування спадковою квартирою АДРЕСА_1, так і майнове (речове) право інтересу, який визначено Конституційним судом України як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об»єктивного права і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл (Рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 року).

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України і права, і охоронювані законом інтереси є об'єктами судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Враховуючи викладене, спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до державної реєстрації права власності на нього, має право звернутися до суду за захистом його порушених прав та охоронюваних законом інтересів у передбачений законом спосіб, в тому числі шляхом витребування цього майна у недобросовісного володільця (ст. 400 ЦК України) чи витребування майна від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Виходячи із вищенаведеної правової норми, володілець майна, яким в даній справі є ОСОБА_4, яка в зв'язку із прийняттям спадщини набула на спадкове майно право володіння та користування ним, має право захистити своє порушене речове право на успадковану квартиру, в тому числі шляхом її витребування від ОСОБА_2, у володінні якої знаходиться дане майно (глава 29 ЦК України).

Разом з тим, вимога третьої особи ОСОБА_4 про визнання неправомірним володіння ОСОБА_2 квартирою за адресою: АДРЕСА_1, а саму ОСОБА_2 недобросовісним володільцем цього нерухомого майна, а також вимога позивача ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_2 з вищевказаної квартири, судом задоволені помилково, без з»ясування всіх обставин справи, що, зокрема, вбачається з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З обставин справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 заселилась та проживала в спірній квартирі АДРЕСА_1, з дозволу попереднього власника квартири ОСОБА_6

Оскільки правомірність фактичного володіння майном презюмується в силу вказівки закону (ч. 3 ст. 397 ЦК України), обов»язок доведення факту неправомірності володіння відповідачем ОСОБА_2 спірною квартирою покладається на третю особу ОСОБА_4, яка і звернулась до суду з даною вимогою.

Разом з тим, належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту неправомірності володіння відповідачем спірною квартирою третьою особою ОСОБА_4, як позивачем, суду не надано, в зв'язку із чим висновок суду про наявність підстав до задоволення її вимоги про визнання володіння ОСОБА_2 спірною квартирою неправомірним, а її саму - неправомірним володільцем, є помилковим.

Щодо виселення відповідача ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, то суд першої інстанції, задовольняючи позови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в цій частині, не звернув уваги на те, що згідно діючого законодавства (ст. 109 ЖК Української РСР) особу може бути виселено із займаного житлового приміщення виключно з підстав, передбачених законом.

Відповідач ОСОБА_2 вселилась до спірної квартири АДРЕСА_1 не самовільно, а з дозволу її попереднього власника ОСОБА_6, з яким відповідач підтримувала подружні стосунки. Крім того, після смерті ОСОБА_6 в липні 2015 року, ОСОБА_2, претендуючи на спадщину після його смерті, в тому числі і на спірну квартиру, в якій вона проживає, звернулась до суду з позовною заявою до інших спадкоємців померлого - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення їх від права на спадкування та зміну черговості одержання права на спадкування.

Оскільки позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не доведено доказами наявності передбачених законом підстав для виселення ОСОБА_2 із спірної квартири, висновок суду про задоволення цих вимог та виселення відповідача є таким, що порушує норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про його скасування з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2018 року- скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Усунути перешкоди, які здійснюються ОСОБА_2 спадкоємцю ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом надання їй права користування вищевказаною квартирою.

Витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: