Справа № 437/2726/13-ц
УХВАЛА

іменем України

22 серпня 2018 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області

у складі: головуючого - судді Бабічевої Л.П.

за участю секретаря судового засідання Діброви А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Сватове у порядку спрощеного позовного провадження справу про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі № 437/2726/13-ц за позовом Луганського міського підприємства «Теплокомуненерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання, -

встановив:

До Сватівського районного суду Луганської області надійшла ухвала Верховного Суду про відновлення втраченого провадження по справі № 437/2726/13-ц за позовом Луганського міського підприємства «Теплокомуненерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 02 серпня 2018 року було відкрито провадження про відновлення втраченого судового провадження по справі №437/2726/13-ц за позовом Луганського міського підприємства «Теплокомуненерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання.

У судове засідання сторони не з'явилися, про причину неявки суд не повідомили. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Сватівського районного суду Луганської області на веб - порталі Судової влади в розділі «Громадянам», підрозділ «Оголошення».

У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного.

З Ухвали Верховного Суду від 19 червня 2018 року вбачається, що у червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Луганської області від 29 січня 2014 року.

На підставі підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційну скаргу разом із доданими до неї матеріалами передано до Верховного суду.

Вищевказаною ухвалою Верховного Суду копії матеріалів касаційного провадження у праві № 437/2726/13-ц направлені до Сватівського районного суду Луганської області для відновлення втраченого судового провадження.

Відповідно до ст.488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, загальновідомим є той факт, що приміщення Ленінського районного суду м.Луганська на теперішній час знаходиться на території, тимчасово не підконтрольній українській владі.

Матеріали цивільної справи 437/2726/13-ц за позовом Луганського міського підприємства «Теплокомуненерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання не були передані Сватівському районному суду Луганської області згідно з визначеною розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року №27/0/38-14 підсудністю.

За таких обставин суд вважає доведеним факт втрати судового провадження.

Згідно статті 493 ЦПК України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги, зокрема, документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Відповідно до статті 494 ЦПК України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку на його думку необхідно відновити.

Так, у програмі автоматизованого документообігу загальних судів «Д-3» Ленінського районного суду м.Луганська наявне рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 31 жовтня 2013 року, ухвалене по цивільній справі № 437/2726/13-ц за позовом Луганського міського підприємства «Теплокомуненерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання. Згідно вказаного рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 31 жовтня 2013 року в задоволенні позову Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» відмовлено у звязку з пропуском строку позовної давності.

Єдиний державний реєстр судових рішень містить рішення апеляційного суду Луганської області від 29 січня 2014 року, ухваленого по цивільній справі № 437/2726/13-ц , згідно якого апеляційну скаргу Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» задоволено та змінено рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 31 жовтня 2013 року.

В матеріалах справи наявний також повний текст ксерокопії рішення апеляційного суду Луганської області від 29 січня 2014 року, ухваленого по цивільній справі № 437/2726/13-ц ( а.с. 7-10).

Судом встановлено, що в зібраних матеріалах міститься повний текст копії рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 31 жовтня 2013 року, ухвалене по цивільній справі № 437/2726/13-ц за позовом Луганського міського підприємства «Теплокомуненерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання, повний текст ксерокопії рішення Апеляційного суду Луганської області від 29 січня 2014 року, ухваленого по цивільній справі № 437/2726/13-ц , та повний текст рішення Апеляційного суду Луганської області від 29 січня 2014 року, ухваленого по цивільній справі №437/2726/13-ц, яке наявне в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що є належними та достатніми доказами для відновлення втраченого провадження по вказаній цивільній справі в частині рішення суду першої та апеляційної інстанції.

Таким чином, враховуючи мету відновлення втраченого судового провадження, а саме необхідність розгляду Верховним Судом касаційної скарги, суд вважає, що слід відновити втрачене судове провадження по цивільній справі 437/2726/13-ц в частині тексту рішення Ленінського районного суду м.Луганська від 31 жовтня 2013 року та тексту рішення Апеляційного суду Луганської області від 29 січня 2014 року, вважаючи наявні копії рішень доказами, які підтверджують факт ухвалення рішень по цій справі.

На підставі викладеного,

керуючись ст. 259-260, 488-495 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відновити втрачене судове провадження по цивільній справі №437/2726/13-ц за позовом Луганського міського підприємства «Теплокомуненерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання, в частині тексту рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 31 жовтня 2013 року та тексту рішення Апеляційного суду Луганської області від 29 січня 2014 року, а саме:

№ 437/2726/13-ц

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2013 року Ленінський районний суд міста Луганська у складі:

Головуючого судді Золотарьова О.Ю.

при секретарі Красновській М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Луганського міського комунального підприємства Теплокомуненерго до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, посилаючись на ту обставину, що МКП Теплокомуненерго постачало теплову енергію в квартиру відповідачів. Між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку № 1501605. Згідно оборотної відомості даного рахунку вбачається, що відповідачі своєчасно розрахунки за надану теплову енергію не здійснювали, тому за ними виникла заборгованість по сплаті за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період 01.07.1996 року по 01.12.2012 року у сумі 5218,28 грн.

Відповідачі зобов'язані сплатити за спожиті послуги, а позивач має право вимагати від відповідачів виконання обов'язку щодо оплати наданих послуг. Відповідачі за прострочення виконання повинні сплатити позивачу нараховану суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, як то передбачено вимогами ст.625 ЦПК України

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідачів перед позивачем складає: суму основної заборгованості, розмір інфляційних нарахувань та 3% річних, що дорівнює 10778,90 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання в сумі 5218,28 грн. основного боргу, 4185,21 грн. - втрати від інфляційних процесів; 1375,41 грн. - 3% річних, а всього стягнути - 10778,90 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача у судове засідання не зявився, до початку судового засідання надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти застосування строку позовної давності.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про явку в судові засідання повідомлялися належним чином. Згідно заяви відповідачів, просили розглядати справу у їх відсутність, просили застосувати строк позовної давності.

Вивчивши матеріали справи та надані докази в сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач здійснює свою господарську діяльність з метою теплопостачання житлового фонду, відповідачам, які мешкають за адресою: м. Луганськ, вул. Фрунзе, 4/125, є абонентами позивача та користуються наданими послугами з теплопостачання та гарячого водопостачання (а.с. 5).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Луганська від 15.01.2013 року позивачу відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу (а.с. 4).

Правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються Конституцією України, Житловим Кодексом, Законом України „Про житлово-комунальні послуги, Законом України „Про теплопостачання, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно преамбули Закону України „Про житлово-комунальні послуги №1875-ІУ від 24.06.2004 року цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки.

Відповідно до ст. 13 Закону від 24 червня 2004 р. N 1875-ІУ "Про житлово- комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Статтями 20, 21 зазначеного Закону визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. При цьому, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, зокрема не пізніше 20 числа кожного місяця вносити плату за користування жилим приміщенням (квартплату) та за комунальні послуги. Обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Такі ж права та обовязки встановлені і вищевказаними Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків.

Судом встановлено, що відповідачі, будучи мешканцями квартири за адресою: м. Луганськ, вул. Фрунзе, 4/125, користувалися послугами з теплопостачання та гарячого водопостачання, проте оплату проводили нерегулярно.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідно до оборотної відомості по особовому рахунку № 1501605, сума заборгованості за надані послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання перед позивачем за період з 01.07.1996 року по 01.12.2012 року складає 5218,28 грн. (а.с. 6).

Таким чином, відповідачі, як споживачі послуг з теплопостачання, належним чином не виконували своє зобов'язання щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за надані послуги, прострочивши виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача до відповідачів про стягнення заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання підлягають задоволенню.

Правовідносини, які виникли у сфері надання комунальних послуг, регулюються спеціальним законодавством, а саме: Законом України Про житлово-комунальні послуги. Разом з тим, відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Доказів того, що послуги не надавалися або надавалися у меншому розмірі суду не надано.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також гри проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачі, як боржники, що прострочили виконання грошового зобов'язання, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов'язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача за період з 01.07.1996 року по 01.12.2012 року у сумі 5218,28 грн. основного боргу, 4185,21 грн. - втрати від інфляційних процесів; 1375,41 грн. - 3% річних, а всього стягнути - 10778,90 грн.

Згідно ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ІДК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 267 ІДК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При таких обставинах, оскільки позивач звернувся до суду 19.02.2013 року (а.с. 3), доказів на підтвердження поважності пропуску строку позовної давності не представив, відповідачем заявлене відповідне клопотання, суд вважає за можливе застосувати загальний строк позовної давності у три роки.

Відповідачі в межах строку позовної давності заборгованості перед позивачем не мають, що підтверджене даними оборотної відомості та квитанціями про сплату послуг теплопостачання.

Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 256, 257, 267, 526, 541-543, 625 ЦК України, Законом України Про житлово-комунальні послуги, ст. ст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 224-226, 232, 233 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Луганського міського комунального підприємства Теплокомуненерго - відмовити в звязку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Ленінський районний суд міста Луганська шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: суддя О.Ю.Золотарьов підпис

Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_3.

Доповідач - Медведєва Л.П.

Справа № 437/2726/13-ц

Провадження № 22ц/782/5491/13

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області в складі:

Головуючого - судді Медведєвої Л.П.

Суддів - Соловей Р.С., Пащенко Л.В.

при секретарі - Аліханян Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду в місті Луганську справу за позовом Луганського міського комунального підприємства „Теплокомуненерго" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання,за апеляційною скаргою Луганського міського комунального підприємства „Теплокомуненерго" на рішення Ленінського районного суду міста Луганська від 31 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року Луганським міським комунальним підприємством „Теплокомуненерго" подано до суду вказаний позов.

У викладенні обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, він зазначив, що підприємство постачало теплову енергію в квартиру відповідачів і між позивачем та відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку №1501605. Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що боржники своєчасно розрахунки за надану теплову енергію не здійснювали, тому за ними виникла заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.07.1996 року по 01.12.2012 року в сумі 5218,28 гривень. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання за період з 01.07.1996 р. по 01.12.2012 р. в сумі 5218,28 гривень основного боргу, 4185,21 гривень - втрати від інфляційних процесів, 1375,41 гривень - 3% річних, а всього стягнути - 10778,90 гривень та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду міста Луганська від 31 жовтня 2013 року у задоволенні позову відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Звернувшись з апеляційною скаргою, позивач посилається на порушення норм матеріального та процесуального права і ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги ЛМКП „Теплокомуненерго" за період з 01.02.2004 року по 01.12.2012 року в сумі 7346,02 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, надала уточнення до апеляційної скарги та пояснила, що суд першої інстанції застосував до вимог загальний строк позовної давності у три роки та вважає періодом стягнення з 01.02.2010 року по 01.12.2012 року. Але, у лютому 2010 року відповідачами оплачено за послуги в сумі 484 гривень, в той час, коли до оплати за лютий 2010 року було нараховано 283,92 гривень, тому підприємство розцінює, що боржниками сплачено 282,92 гривень за лютий 2010 року та 200,08 гривень за минулі місяці в рахунок погашення суми боргу. Відповідно до ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Якщо і застосовувати строк позовної давності до заявлених вимог, то період відрахування слід починати з лютого 2010 року, а періодом стягнення є з 01.02.2007 року по 01.02.2010 року. В лютому 2007 року відповідачами також внесена плата за послуги в сумі 580 гривень, коли до оплати пред`явлено 328,09 гривень і таким чином, 328,09 гривень за лютий 2007 року та 251,91 гривень за минулі місяці в рахунок погашення суми боргу. Тому періодом відрахування позовної давності слід починати з лютого 2007 року, а періодом стягнення слід вважати з 01.02.2004 року по 01.12.2012 року.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнала та пояснила, що вона є пенсіонером внутрішніх справ, між нею і позивачем письмового договору не укладено, послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання вона щомісячно не оплачувала і оплачувала одночасно за декілька місяців, заборгованості у неї в межах строку позовної давності з 01.02.2010 року по 01.12.2012 року немає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів встановила наступне.

За результатами розгляду справи судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Так, судом встановлено, що відповідачі є абонентами позивача та користуються наданими послугами з теплопостачання та гарячого водопостачання, однак, оплату за вказані послуги проводили нерегулярно.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Луганська від 15.01.2013 року позивачу відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Спір судом вирішено на підставі ст.ст.256,257,267,526,541-543,625 ЦК України, Закону України „ Про житлово-комунальні послуги"ёпри ухваленні рішення суд керувався ст.ст.10,11,15,57,60,61,88,209,212,214-215,224-226,232,233 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідачами заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, а також те, що в межах строку позовної давності за період з 01.02.2010 року по 01.12.2012 року відповідачі заборгованості перед позивачем не мають.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегія суддів визнала, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обов'язок по оплаті власником квартири житлово-комунальних послуг, утримання будинку і прибудинкової території передбачений ст. 162 ЖК України.

Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Отже, відповідачі повинні вносити плату за надані йому послуги з теплопостачання щомісячно за встановленими нормами і тарифами з розрахунку на 1 кв. м житла на одного мешканця або за показаннями засобів обліку теплової енергії.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідачів / а.с.6,96/ по особовому рахунку № 1501605 , як встановлено судом першої інстанції і це підтверджено в судовому засіданні апеляційного суду, відповідачі своєчасно розрахунки за надану їм теплову енергію не здійснювали , тому у них за період з 01.07.1996 року по 01.12.2012 року утворилась заборгованість.

Однак, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права застосовано строк позовної давності до спору у даній справі, виходячи з наступного .

Суд зазначає, що позивач звернувся до суду з даним позовом 19 лютого 2013 року.

На виконання норми п.3 ч.1 ст.96 ЦПК України позивач у січні 2013 року звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Ухвалою Ленінського районного суду міста Луганська від 15.01.2013 року відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу, оскільки із поданих документів вбачається спір про право.

Після цього, ЛМКП «Теплокомуненерго» мало можливість звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачів заборгованості за комунальні послуги 19.02.2013 року.

З встановлених обставин та норм права вбачається, що підприємство було позбавлено можливості одразу звернутися до суду з позовом, оскільки повинно було звернутися первісно із заявою про видачу судового наказу.

Колегія суддів погоджується з доводом апеляційної скарги про те, що у зв`язку із здійсненням відповідачами оплати за послуги після того, як вони не здійснювали оплату, строк позовної давності перервано, що відповідає вимогам статті 264 Цивільного Кодексу України, яка передбачає переривання перебігу строку позовної давності.

У лютому 2010 року відповідачами внесена оплата в сумі 484,00 гривень, в той час, коли було нараховано за лютий 2010 року 283,92 гривень. Тому, вказані дії відповідачів розцінюються таким чином, що ними сплачено 283,92 гривень за лютий 2010 року та 200,08 гривень за минулі місяці, оскільки, як вбачається з розрахунків заборгованості, відповідачі до сплати ними послуг у лютому 2010 року декілька місяців послуги не оплачували.

Такими діями відповідачів, останніми перерван строк позовної давності у лютому 2010 року.

При таких обставинах, якщо і застосовувати строк позовної давності до заявлених вимог, то період відрахування слід починати з лютого 2010 року, а період стягнення - з 01.02.2007 року по 01.02.2010 року.

Однак, як вбачається з розрахунків заборгованості, у лютому 2007 року відповідачами також внесена плата за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання в сумі 580,00 гривень, коли до оплати їм пред`явлено 328,09 гривень, і таким чином, 328,09 гривень за лютий місяць 2007 року та 251,91 гривень за минулі місяці в рахунок погашення суми боргу.

Тому періодом відрахування позовної давності слід починати з лютого 2007 року, а періодом стягнення слід вважати - з 01.02.2004 року по 01.12.2012 року.

Таким чином, сума основного боргу за вказаний вище період становить 3714,60 гривеньёщо підтверджується розрахунком заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст.625 ЦК України, норма якої передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Загальний розмір інфляційних нарахувань за весь час прострочення становить 2764,71 гривень, 3% річних - 818,16 гривень.

Колегією суддів перевірено показники індексу інфляції за даними Державного комітету статистики, які враховані позивачем для розрахунку інфляційних нарахувань, взагалі перевірено розрахунок заборгованості за період з 01.02.2004 року по 01.12.2012 року і на підставі вказаної перевірки колегія суддів визнає розрахунок заборгованості правильним.

Таким чиномёзагальний розмір заборгованості відповідачів перед позивачем складає суму заборгованості, яка утворилася за період з 01.02.2004 року по 01.12.2012 року, становить 7297,47 гривень, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Вимоги за період з 01 липня 1996 року по 31 січня 2004 року заявлені з пропуском строку позовної давності.

При викладених обставинах, відповідно до ст.309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції має бути змінено.

Керуючись ст.ст.209,307,309 ЦПК України,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Луганського міського комунального підприємства „Теплокомуненерго" - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Луганська від 31 жовтня 2013 року - змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

Позов Луганського міського комунального підприємства „Теплокомуненерго" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» заборгованість за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання за період з 01 лютого 2004 року по 01 грудня 2012 року у сумі 7297 / сім тисяч двісті дев`яносто сім/ гривень 47 копійок та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 156 / сто п`ятдесят шість/ гривень 00 копійок.

У задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання за період з 01 липня 1996 року по 31 січня 2004 року - відмовити за пропуском строку позовної давності.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий підпис

Судді підпис

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Луганської області або через Сватівський районний суд Луганської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.П. Бабічева