Справа № 458/331/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

21 серпня 2018 року м.Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді: Кріль Л.М.

за участю секретаря: Синичич Г.З.

позивача: ОСОБА_1

представника третьої особи Органу опіки та піклування Турківської РДА Львівської області: Галича М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Турці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Турківської районної державної адміністрації Львівської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Турківської районної державної адміністрації Львівської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи вимоги тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_3 що підтверджується договором дарування від 07.03.2008 року, посвідченим державним нотаріусом Старосамбірської державної нотаріальної контори - тимчасово в.о. державного нотаріуса Турківської державної нотаріальної контори.

Відповідач ОСОБА_3, яка є її невісткою та її внучка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані у її житловому будинку з 14.08.2015 року, однак через те, що сімейні відносини з її сином припинилися, спільно вони не проживають, відповідач з її внучкою вже більше року не проживають за місцем реєстрації. Добровільно знятися з місця реєстрації відповідач не бажає і це порушує її права. Місцем проживання відповідача є АДРЕСА_1. Реєстрація відповідача та її малолітньої доньки у її будинку перешкоджає вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном, а також вона не має змоги оформити субсидії та інші пільги, передбачені чинним законодавством.

Крім того, згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, її невістка ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності володіє 1/4 квартири у АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 та її малолітня донька ОСОБА_4 в житловому будинку не проживають і не ведуть спільне господарство вже більше року - з 2016 року, що підтверджується актом №219 від 12.03.2018 року, складеним комісією Розлуцької сільської ради Турківського району Львівської області.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 підтримала позов у повному обсязі та просила суд його задовольнити, врахувавши всі усні та письмові докази, доповнивши, що рішенням Турківського районного суду Львівської області від 21.08.2018 року шлюб між її сином ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - розірвано. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення у даній справі.

У судове засідання з розгляду справи по суті відповідач ОСОБА_3 повторно не з'явилася без поважних причин, хоч була належним чином судом повідомлена про день, час та місце розгляду справи відповідно до закону, що підтверджується розписками про вручення поштових відправлень та не повідомила суд про причини своєї неявки у судові засідання.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті представник третьої особи ргану опіки та піклування Турківської РДА Львівської області Галич М.В. щодо задоволення позовних вимог позивача заперечував, оскільки вони суперечать законним правам та інтересам малолітньої дитини.

З метою забезпечення прав учасників справи, зокрема права відповідача на подання відзиву, справа розглянута у строк понад 15 днів з дня отримання сторонами ухвали про прийняття справи до провадження.

11.05.2018 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву у встановлений законом строк, згідно якого позов не визнає, мотивуючи тим, що з 2016 року не проживає за місцем реєстрації через те, що вона змушена перебувати разом зі своїм чоловіком, який проходить військову службу. Вона дійсно має на праві приватної спільної часткової власності 25% квартири АДРЕСА_4, житлова площа якої становить 18.3 м.кв., в якій проживає шестеро людей, а тому реєстрація та проживання її дитини за вказаною адресою суперечить її інтересам. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та зберегти за нею та її малолітньою дитиною право на користування зазначеним житлом.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку про вирішення справи на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалення заочного рішення та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих суду.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника третьої особи органу опіки та піклування Турківської районної державної адміністрації Львівської області Галича М.В., пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які пояснили, що є сусідами позивача ОСОБА_1 і з 2016 року відповідач ОСОБА_3 та її малолітня донька дійсно не проживають у будинку позивача і не ведуть спільне господарство, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_3 що підтверджується договором дарування від 07.03.2008 року, посвідченим державним нотаріусом Старосамбірської державної нотаріальної контори - тимчасово в.о. державного нотаріуса Турківської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №273.

Відповідач ОСОБА_3 та її малолітня донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані в житловому будинку позивача АДРЕСА_5 з 14.08.2015 року, що підтверджується копією будинкової книги.

Відповідач ОСОБА_3 та її малолітня донька ОСОБА_4 в житловому будинку АДРЕСА_6 не проживають з 2016 року, що підтверджується актом №219 від 12.03.2018 року, складеним комісією Розлуцької сільської ради Турківського району Львівської області.

Необхідність визнати відповідача ОСОБА_3 та її малолітню доньку ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позивач обґрунтовує порушенням її права вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а також неможливістю оформити субсидії та інші пільги згідно закону.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною 2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має часткову дієздатність, яка обмежується лише правом самостійно вчиняти дрібні побутові правочини та здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної та творчої діяльності (стаття 31 ЦК України).

Обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частин 3 та 4 ст.29 ЦК України.

Відповідно до частини 4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що малолітня дитина не може вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Малолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Отже, малолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила право користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

Разом з тим судом встановлено, що відповідач та її малолітня донька у будинку позивача не проживають понад один рік та згідно висновку Розлуцької сільської ради Турківського району Львівської області сільська рада вважає доцільним визнання ОСОБА_3 та її малолітньої дитини такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_6. У власності ОСОБА_8 перебуває 1/4 частка квартири в АДРЕСА_7

Оскільки, відповідач ОСОБА_3 у житловому будинку позивача ОСОБА_1 не проживає понад один рік, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті та, враховуючи обставини, на які посилається позивач, суд приходить до висновку, що відповідача ОСОБА_3 слід визнати такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_8

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, враховуючи те, що законних підстав для визнання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - немає.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації з місця проживання здійснюється за рішенням суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або про позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою).

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ч.2 ст.405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_8

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Турківський районний суд Львівської області на підставі п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 31.08.2018 року.

Головуючий: