Номер провадження: 22-ц/785/6969/18
Номер справи місцевого суду: 520/4696/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_3 про відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року представник ПАТ „СК „ПЗУ Україна звернувся з позовом до суду до ОСОБА_3 про відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регрессу в розмірі 18 128,40 грн.

В обгрунтування вимог позивач посилався на ті обставини, що 14.02.2017 року між ПАТ „СК „ПЗУ Україна та ОСОБА_4 укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким страховик зобовязався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля HYUNDAI SONATA, державний реєстраційний номер ВН 0128 II.

10.08.2017 року в м.Одесі сталася ДТП за участю забезпеченого автомобіля HYUNDAI SONATA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під управлінням ОСОБА_3 та автомобіля TOYOTA НІАСЕ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під управлінням ОСОБА_5.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 05.10.2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

За заявою власника застрахованого автомобіля, пошкодженого в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, позивачем на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 18 128, 40 гривень.

У звязку з тим, що відповідач письмово не повідомив позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів, як це передбачено Законом, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 12.07.2018 року у задоволенні позову ПАТ „СК „ПЗУ Україна відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Київського районного суду м.Одеси від 12.07.2018 скасувати та ухвалити нове, яким вимоги позивача задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що у страхувальника згідно Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є певні обовязки, зокрема письмово повідомляти свою страхову компанію не пізніше трьох робочих днів про дорожньо-траспортну пригоду, що відповідачем зроблено не було, у звязку з чим страховик не міг перевірити обставини ДТП власними силами та запобігти необгрунтованим виплатам.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14.02.2017 року між ОСОБА_4 та ПрАТ СК „ПЗУ Україна був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/5750125 автомобіля HYUNDAI SONATA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Згідно договору страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоровю становить 200 000 гривень, а за шкоду, заподіяну майну 100 000 гривень. Строк дії договору починається з 17.02.2017 року та закінчується 16.02.2018 року (а.с.59).

10.08.2017 року об 18 год. 05 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Hyundai», модель «Sonata», державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Одесі по пров. Успенський при виїзді з двору, біля буд. № 4, не надав переваги в русі автомобілю марки «Toyota», модель «Hiace», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, внаслідок чого допустив зіткнення з вказаним автомобілем. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 05.10.2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків № PZU/184505 від 13.09.2017 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля TOYOTA НІ АСЕ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, становить 19 118 грн. 40 коп.

ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 18 128 грн. 40 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі заяви про настання страхового випадку від 11.08.2017 року та страхового акту № UA 043/L01/01 від 05.10.2017 року.

Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 6644 від 09.10.2017 року.

Відповідач, заперечуючи проти позову наголошував на тому, що у день настання ДТП він повідомив ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про дорожньо-транспортну пригоду у формі дзвінка на гарячу лінію за номером НОМЕР_3 (044 537-63-11). Крім того, 11.08.2017 року потерпілим ОСОБА_5 було писомово повідомлено ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про страховий випадок.

У підпункті «ґ» 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов'язаннях.

Це узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16.

Отже, встановивши, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сама страхова компанія відповідача його визнала, узгодила із потерпілим розмір страхового відшкодування та сплатила його, доводи ПрАТ СК „ПЗУ Україна, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку є підставою для пред'явлення регресного позову, не ґрунтуються на правильному застосуванні підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту «ґ» 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, сам по собі факт такого неповідомлення водієм забезпеченого транспортного засобу за умови здійснення повідомлення страховика іншим учасником ДТП, не свідчить про не інформованість страховика щодо настання ДТП та неможливість встановлення ним обставин пригоди.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 03.05.2018 р. у справі №522/24655/16-ц, від 04.04.2018р. №522/24655/16-ц, від 14.02.2018р. у справі №760/5736/15-ц, від 28.02.2018р. у справі №722/1929/15-ц, 16 вересня 2015 року № 6-284цс15. На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09.10.2018 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді С.О. Погорєлова

ОСОБА_6