Справа № 164/1532/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Токарська І.С.
Провадження № 22-ц/773/543/18 Категорія: 53 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представника третьої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Поліське лісове господарство» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Маневицького районного суду від 07 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом та покликався на те, що з 19 вересня 2014 року згідно з наказом №41-к він працював в Державному підприємстві «Поліське лісове господарство» (далі - ДП «Поліське ЛГ») на посаді лісничого Розничівського лісництва та був членом первинної профспілкової організації. Наказом № 161 від 23 листопада 2015 року його звільнили з посади на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки про звільнення його було повідомлено лише по телефону і без погодження із первинною профспілковою організацією. Крім того, підставою для його звільнення із займаної посади став Акт натурального обміру лісопродукції по ДП «Поліське ЛГ», відпущеної з кв.14 вид. 21 Розничівського лісництва, згідно якого відповідальною особою було відправлено техсировину, при контрольному обмірі якої було виявлено розбіжність в сортиментах та сортах, що призвело до фінансових збитків в сумі 3 734, 49 грн.. Вказував, що відпуск лісопродукції здійснює майстер електронного обліку, який не підпорядкований лісничому. Протягом року до нього було застосовано лише одну догану, яку накладено в період його перебування у відпустці та з порушенням процедури.

Вказував, що його звільнили незаконно.

Просив суд скасувати наказ №148 від 26 жовтня 2015 року, поновити його на посаді лісничого Розничівського лісництва ДП «Поліське ЛГ», а також стягнути із відповідача суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 3 097 гривень 62 копійки.

В подальшому представником позивача в інтересах довірителя було подано заяву про збільшення позовних вимог за змістом якої просили скасувати наказ по ДП «Поліське ЛГ» від 26 жовтня 2015 року №148 про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, скасувати наказ по ДП «Поліське лісове господарство» від 23 листопада 2015 року №161 «Про звільнення ОСОБА_2», скасувати запис №28 від 23 листопада 2015 року у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 2 червня 1992 року про звільнення його з посади лісничого Розничівського лісництва ДП «Поліське ЛГ» відповідно до п.3 ст. 40, ст. 147 КЗпП України як незаконний, поновити на посаді лісничого Розничівського лісництва ДП «Поліське ЛГ» та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 листопада 2015 року до дня постановлення рішення.

Заявою від 29 травня 2017 року позивач уточнив позовні вимоги та просив скасувати наказ по ДП «Поліське ЛГ» від 26 жовтня 2015 року №148 «Про дисциплінарну відповідальність» в частині притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани як такий, що виданий в цій частині незаконно. Інші позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Ухвалою суду від 28 січня 2016 року у даній справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Первинну профспілкову організацію Держаного підприємства «Поліське лісове господарство»

Рішенням Маневицького районного суду від 07 грудня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду - скасувати, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, визнаючи законність та обґрунтованість звільнення ОСОБА_2, виходив з доведеності факту винного порушення ним трудових обов'язків.

Однак такі висновки, суду першої інстанції зроблені без повного встановлення всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального права, що регулюють дані правовідносини, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Судом установлено, що згідно з наказом №41-к від 19 вересня 2014 року ОСОБА_2 прийнятий відповідачем на посаду лісничого Розничівського лісництва ДП «Поліське лісове господарство» і наступного дня ознайомлений із посадовою інструкцією лісничого лісгоспу (а.с.109 - 112).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення.

Наказом від 23 листопада 2015 року № 161 позивача було звільнено з посади лісничого Розничівського лісництва на підставі пункту 3 частини першої ст. 40 КЗпП України у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього посадовою інструкцією ( а.с. 11).

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Встановлено, що ОСОБА_2 21 грудня 2015 року звернулася до Маневицького районного суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тобто позов ОСОБА_2 подано в межах строку, встановленого статтею 233 КЗпП України.

Право на працю є основним конституційним правом громадян України. Згідно зі статтею 43 Конституції України право на працю визнається за кожною людиною і становить собою можливість заробляти на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку погоджується.

Відповідно до статті 2 КЗпП України державою забезпечується право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Стаття 21 КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України.

За приписами статті 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Підставою для звільнення ОСОБА_2 із займаної посади за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України слугувало систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього визначених посадовою інструкцією, та притягнення до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани відповідно до наказу Державного підприємства «Поліське ЛГ» 26.10.2015 року №148 .

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 1471, 148, 149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Відтак встановленню підлягає чи могло бути вчинене позивачем порушення підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України..

Суд, вирішуючи спір, повинен з'ясувати систематичне невиконання яких саме трудових обов'язків позивачем передувало його звільненню.

При системному аналізі норм трудового законодавства слід дійти висновку, що порушення трудової дисципліни вважається систематичним, якщо працівник котрий мав дисциплінарне або громадське стягнення за порушення трудової дисципліни( яке з нього не зняте або не втратило юридичного значення зі спливом часу), порушив її знову.

Вирішуючи такий спір суд повинен перевірити законність попередніх стягнень, оскільки тільки правомірно накладені стягнення можуть ураховуватись і бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що 26 жовтня 2015 року лісничому Розничівського лісництва ОСОБА_2 за неналежний відпуск лісопродукції оголошено догану.

Судом встановлено, що обов'язки лісничого визначені посадовою Інструкцією лісничого лісгоспу, яка затверджена 20 вересня 2014 року директором ДП «Поліський лісгосп» ОСОБА_7 та з якою при прийняті на роботу був ознайомлений ОСОБА_2.( а.с. 16-18).

За змістом положень даної Інструкції лісничий лісгоспу є організатором лісогосподарського виробництва і керівником основного структурного підрозділу лісгоспу - лісництва.

Лісничий підпорядковується безпосередньо директору лісгоспу, а по питаннях віднесених до компетенції головного лісничого та головного інженера-головному лісничому та головному інженеру лісгоспу.

Відповідно до п. 1. гл. VI Інструкції у підпорядкуванні лісничого перебувають: помічник лісничого, старший майстер лісу, майстер лісу та єгер.

Завдання та обов'язки лісничого визначені главою ІІ даної інструкції.

Підставою притягнення 26 жовтня 2015 року ОСОБА_8 до дисциплінарної відповідальності слугувало виявлення факту реалізації 15 жовтня 2015 року лісопродукції не з кварталу 1 від 4,30,Ю32,35 на Костопільский фанерний завод, а з нижнього складу.

В судовому засіданні встановлено, що з метою виконання положень наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 27.06.2012 року №202 «Про затвердження тимчасової інструкції з електронного обліку продукції лісозаготівель, лісопиляння і деревообробки на підприємствах Державного агентства лісових ресурсів України» у штаті ДП «Поліське ЛГ» була введена посада інженера електронного обліку деревини, а обов'язки майстрів електронного обліку деревини покладені на осіб, які займають посади майстрів лісу в лісництвах.

При цьому, як встановлено в судовому засіданні, як такого наказу про покладення обов'язків не виносилось, а майстри лісу ознайомлювались та підписували Посадову інструкцію майстра електронного обліку деревини ДП «Поліське ЛГ», що на думку відповідача свідчило про покладення обов'язків на вказаних осіб

Відповідно до п. 3 розділу 1 Посадової інструкції майстра електронного обліку деревини ДП «Поліське ЛГ» від 12.11.2014 року ( а.с. 145-144) та п. 3 розділу 3 Посадової інструкції інженера електронного обліку деревини ДП «Поліське ЛГ»від 01.11.2014 року ( а.с. 170) майстри електронного обліку деревини в частині виконання обов'язків щодо обміру кількості і якості лісодеровини, правильності її відпуску підпорядковуються безпосередньо інженеру (адміністратору) електронного обліку

Зі змісту Посадової інструкції лісничого лісгоспу ДП «Поліське ЛГ» не вбачається обов'язків щодо проведення контролю за роботою майстра електронного обліку деревини чи за правильністю відпуску лісодеровини іншими посадовими особами лісництва. Виключенням із даного правила є відпуск лісу з пня як це і передбачено п. 15 Посадової інструкції лісничого лісгоспу ( а.с.16-18)

Крім того, як встановлено в судовому засіданні посада майстра електронного обліку деревини не перебуває в підпорядкування лісничого лісгоспу. З введенням посади майстра електронного обліку деревини зміни в посадову інструкцію лісничого не вносились. Крім того, матеріали справи не містять допустимих доказів про обізнаність та ознайомлення лісничого, зокрема ОСОБА_9, з наявністю у його підпорядкуванні майстра електронного обліку деревини та необхідність контролю за його діяльністю.

В судовому засіданні встановлено, що товарно-транспортна накладена щодо відпуску лісопродукції підписується виключно майстром електронного обліку деревини і підпис на даному документі лісничого не потрібен та не містився при виявлені обставин, що мали місце 15 жовтня 2015 року.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено порушення ОСОБА_2 посадових обов'язків, передбачених його посадовою інструкцією, які б слугували підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності 26 жовтня 2015 року.

В наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов'язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов'язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності.

Наказ № 148 від 26.10.2015 року не містить жодних посилань на пункти посадової інструкції, які були порушень ОСОБА_2

Відповідно до положень статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Як встановлено в судовому засіданні жодні пояснення перед притягненням ОСОБА_2 26.10.2015 року до дисциплінарної відповідальності у працівника не відбиралися.

Окрім того, як пояснив в судовому засіданні позивач, про події, які мали місце 15.10.2015 року щодо реалізації лісопродуцкції йому стало відомо лише з телефонного дзвінка, яким його і повідомили про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Будь-яких пояснень у нього не відбиралось та ним не надавались.

Такі пояснення позивача підтверджуються, як письмовими доказами так і поясненнями представника відповідача ОСОБА_6, що надані ним в суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з акту про відмову від ознайомлення з наказом (а.с. 159) в телефонному режимі 11.01.2017 року ОСОБА_2 було повідомлено про видання наказу № 148 від 26.10.2015 року.

В судовому засіданні ОСОБА_6 суду пояснив, що письмі пояснення від ОСОБА_10 не відбирались.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу №78-к від 23.10.2015 року ( а.с 9) ОСОБА_2 було звільнено від виконання службових обов'язків без збереження заробітної плати з 23 жовтня 2015 року по 28 жовтня 2015 року включно на період його участі у виборчому процесі.( а.с 9).

Відтак, ОСОБА_2 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності в період перебування у відпустці, що фактично є порушенням положень КЗпП України.

Доводи відповідача про те, що положеннями КЗпП України встановлено лише заборону на звільнення під час відпустки є безпідставними.

Відповідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Аналізуючи зміст даної норми закону , колегія суддів вважає, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене на працівника зокрема у період перебування його у відпустці.

З врахуванням викладено колегія суддів приходить до висновку, що притягнення ОСОБА_2 26.10.2015 року не може вважатись законним, оскільки порушено, як процедуру притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, так і не доведено та необґрунтовано порушення працівником посадових обов'язків, які б слугували причиною для накладення такого стягнення.

Однак вимоги позивача про скасування наказу ДП «Поліське ЛГ від 26.10.2015 № 148 в частині притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності не підлягають до задоволення, оскільки позивачем пропущено строки оскарження такого наказу, які визначені ст.233 КЗпП України і відповідач не заявляв про поновлення такого строку, та не наводив поважності пропущення таких строків.

Підставою звільнення ОСОБА_2 23.11.2015 року стало систематичне порушення обов'язків визначених посадовою інструкцією.

Зокрема, звільняючи ОСОБА_2 з роботи, роботодавець в акті, складеному від 04.11.2015 року, зазначив, що 03.11.2015 року було виявлено невідповідність сортів відпущеної лісопродукції майстром електронного обліку деревини ОСОБА_11 У даному акті зазначено, що дане порушення виникло через недобросовісне виконання своїх посадових обов'язків майстром електронного обліку деревини ОСОБА_11 та лісничим Розничівського лісництва ОСОБА_2.

Виходячи із норм чинного законодавства, для розірвання трудового договору за підставою, що міститься у пункті 3 частини першої статті 40 КЗпП України, необхідними є такі умови: порушення має стосуватися лише тих обов'язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; невиконання трудових обов'язків мало систематичний характер; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення.

Для застосування цієї підстави розірвання трудового договору важливим є невиконання працівником обов'язків, передбачених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При цьому не може вважатися порушенням трудової дисципліни невиконання обов'язків, які виходять за межі трудових або не випливають з трудового договору. Цю підставу не можна застосовувати до працівника, який відмовився виконати незаконне розпорядження роботодавця, або за відмову виконання роботи, яка не входить до кола його посадових обов'язків, а також за дії, що не пов'язані з виконанням службових обов'язків.

У наказі про звільнення відсутні посилання на конкретні обставини (факти), що свідчать про невиконання позивачем посадових обов'язків та не зрозуміло, за який конкретно дисциплінарний вчинок його притягнуто до відповідальності, які дії були протиправними (суперечили законодавству).

Фактично звільняючи ОСОБА_2 з посади лісничого роботодавець вдруге констатував про невиконання позивачем обов'язків щодо контролю за майстром електронного обліку деревини, який не перебував у нього в підпорядкуванні. В наказі про звільнення відсутні посилання на пункти Посадової інструкції лісничого лісгоспу, які були порушені позивачем.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку , що позивача звільнено з роботи за невиконання посадових обов'язків, які не були визначені його посадовою інструкцією.

Пунктами 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 3 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як встановлено в судовому засідання згода профспілкового органу на звільнення ОСОБА_2 з посади лісничого не отримувалась.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 ствердив, що згода профспілкового органу не запитувалась, оскільки він як керівник вважав, що рішення профспілкового органу буде необ'єктивним, адже голова профспілки перебувала у дружніх стосунках з ОСОБА_2

Із протоколу засідання профспілкового комітету ДП «Поліське лісове господарство» від 03.08.2016 року №8, який надано на вимогу суду, вбачається, що членами профспілкового комітету було підтримано звільнення ОСОБА_2 на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Надаючи згоду на звільнення ОСОБА_2, члени профспілкового комітету не мали доказів порушення позивачем посадової інструкції, не обговорювали та не досліджували, які пункти інструкції порушені позивачем і в чому це виразилось, а відтак таке рішення не може вважатись обґрунтованим..

В судовому засіданні представник третьої особи повідомила, що рішення профспілковим органом було прийнято більшістю голосів без з'ясування обставин, що слугували підставою для звільнення ОСОБА_2 з посади лісничого.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_2 було здійснено з грубим порушенням трудових прав працівника, оскільки колегією суддів при встановлені незаконності притягнення ОСОБА_2 26.10.2015 року до дисциплінарної відповідальності, констатується відсутність та недоведеність відповідачем систематичного невиконання позивачем обов'язків, визначених посадовою інструкцією лісничого, що є підставою для звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

З врахуванням викладено вимоги позивача про скасування наказу по ДП «Поліське лісове господарство» від 23 листопада 2015 року №161 «Про звільнення ОСОБА_2.», поновлення на посаді лісничого Розничівського лісництва ДП «Поліське ЛГ» та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають до задоволення.

Вимога про скасування запис №28 від 23 листопада 2015 року у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 2 червня 1992 року про звільнення його з посади лісничого Розничівського лісництва ДП «Поліське ЛГ» відповідно до п.3 ст. 40, ст. 147 КЗпП України як незаконного не підлягає до задоволення оскільки не відповідає способу захисту порушеного права.

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»,при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Вирішуючи питання про стягнення з ДП «Поліське Л» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд керується статтею 27 Закону України «Про оплату праці», пунктом 2 Порядку № 100 та враховує, що тривалий розгляд справи понад один рік відбувався не з вини позивача.

Як вбачається з довідки про середню заробітну плату від 31.08.2017 року, яка видана ДП «Поліське ЛГ» середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 складає 163 грн. 42 коп.

За 2015 рік робочих днів, які є вимушеним прогулом для ОСОБА_2 було 27, у 2016 році - 251, у 2017 році - 248, у 2018 році по 20.07.2018 року - 137 днів.

Відтак середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 108347 гривень 46 копійок (663 дніх163.42 грн.)

Відповідач в порушення вимог ст.12, 81 ЦПК не надав належних та допустимих доказів, які б спростували вимоги позивача про незаконність його звільнення.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

На думку суду задоволення позову про поновлення на роботі за відсутності факту доведеності систематичного порушення трудової дисципліни, в даному випадку в розумінні ст. 13 Конвенції достатнім та ефективним засобом юридичного захисту порушених прав позивача, що гарантовані йому Конституцією .

Враховуючи, що задоволено дві вимог позивача майнового характеру -скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, а також вимогу майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за подання позову та апеляційної скарги позивач відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 3925 грн. 50 коп. за розгляд справи судом першої( 1570,2 грн) та апеляційної ( 2355,3 грн.) інстанції.

У зв'язку з наведеними порушеннями норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, оскаржуване рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. 367,368, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Маневицького районного суду від 07 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково

Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Поліське лісове господарство від 23.11.2015 року № 161 «Про звільнення ОСОБА_2.».

Поновити ОСОБА_2 на посаді лісничого Розничівського лісництва з 24 листопада 2015 року.

Стягнути з Державного підприємства «Поліське лісове господарство» в користь ОСОБА_2 108347 гривень 46 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Поліське лісове господарство» в дохід держави 3925 гривень 50 копійок судового збору за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: