Справа №295/6480/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

Головуючого судді: Ведмідь Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Скришевської О.Р.,

заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звертаючись до суду з заявою в порядку окремого провадження, просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 з спадкодавцем ОСОБА_5 на момент відкриття спадщини.

На обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказала, що 16 червня 2016 року помер ОСОБА_4 - її батько та спадкодавець. Спадщину ОСОБА_1 прийняла відповідно до положень статті 1269 Цивільного кодексу України, шляхом подання заяви про прийняття спадщини. На підтвердження належності спадкового майна ОСОБА_1 надала правовстановлюючий документ: свідоцтво про право власності на житло, видане 11 квітня 1996 року Балтським районним бюро технічної інвентаризації ОСОБА_5 та ОСОБА_6. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 являються батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №110109, виданого 16 липня 1996 року ОСОБА_7 померла 14 липня 1996 року. За інформацією, наданою у довідці №1165 від 07 травня 2018 року виконавчим комітетом Балтської міської ради, на день смерті ОСОБА_6 проживала і була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 з чоловіком - ОСОБА_5 і вели спільне господарство. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №278457, виданого 29 листопада 2011 року ОСОБА_5 помер 26 листопада 2011 року.

За інформацією, наданою у довідці №1166 від 07 травня 2018 року виконавчим комітетом Балтської міської ради, на день смерті ОСОБА_5 проживав і був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3. АДРЕСА_1, проживав разом із сином - ОСОБА_4 Євгенійом Олександровичем і вели спільне господарство. Таким чином, у зв'язку з тим, що батько заявниці ОСОБА_4 постійно проживав з ОСОБА_5 на момент відкриття спадщини, але без реєстрації такого проживання, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, зв'язку з чим ОСОБА_1 змушена звертатися до суду з даною заявою про встановлення факту постійного проживання її батька ОСОБА_4 з її дідом ОСОБА_5 на час відкриття спадщини.

Заявниця вказує, що у випадку встановлення даного факту її батько ОСОБА_4 вважатиметься таким, що прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї, таким чином, встановлення даного факту необхідне для того, щоб мати можливість прийняти та оформити спадщину.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її уповноважений представник ОСОБА_2 підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити, додатково заявник пояснила, що батько був зареєстрований у м. Житомирі, однак проживав в ІНФОРМАЦІЯ_4, куди на постійне проживання відїхав приблизно у 2007 року, після розлучення з мамою ОСОБА_8 та проживав разом з її дідом ОСОБА_5 та здійснював за ним догляд.

Заінтересована особа в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Допитана у судовому засідання в якості свідка ОСОБА_8 показала, що заявник ОСОБА_1 є її дочкою, батьком якої є ОСОБА_4, з яким вона перебувала у шлюбі. ОСОБА_5, в свою чергу є батьком її покійного чоловіка, тобто її свекром. З 2007 року ОСОБА_4 разом з нею та дітьми не проживав, оскільки вони розлучилися, а через певний період він поїхав на проживання до свого батька ОСОБА_5, який себе погано почував та потребував догляду. Також свідок вказала, що з чоловіком ОСОБА_4 розлучилися у 2002 році, однак зберегли хороші відносини, вона з дочкою їздили в гості до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у Одеську області, м. Балта, де вони проживали удвох АДРЕСА_2 та спільно вели господарство.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, врахувавши покази свідка, суд приходить до наступного.

Статтею 293 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до положень ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне зачення. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз'яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що 17.04.1996 року Балтським районним бюро технічної інвентаризації видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_3 (а.с. 8).

ОСОБА_6 16.07.1996 року померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №110109 від 16 липня 1996 року (а.с. 7).

Згідно копії довідки №1165 від 07 травня 2018 року, яка видана виконавчим комітетом Балтської міської ради, на день смерті ОСОБА_6 проживала і була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 з чоловіком - ОСОБА_5 і вели спільне господарство (а.с. 9).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД №278457, виданого 29 листопада 2011 року ОСОБА_5 помер 26 листопада 2011 року (а.с. 6).

Згідно довідки №1166 від 07 травня 2018 року, яка видана виконавчим комітетом Балтської міської ради, на день смерті ОСОБА_9 проживав і був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, проживав разом із сином - ОСОБА_4 Євгенійом Олександровичем і вели спільне господарство (а.с. 9).

16 червня 2016 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №450970, яке видане 17.06.2016 року (а.с. 5).

23.05.2018 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 відмовлено ОСОБА_10 та ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_3 після смерті 16.06.2016 року спадкодавця ОСОБА_4 Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спадкові справи не заводилися, тому відсутній докази, які підтверджують факт належності спадкового майна - квартири АДРЕСА_3 спадкодавцю ОСОБА_4, оскільки відсутні документи, що підтверджують прийняття спадщини спадкодавцем ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_11, ні шляхом подання ним заяви, ні шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем (а.с. 10-12).

Заслуханий свідок ОСОБА_8 свідчила, що ОСОБА_4 тривалий час постійно проживав із батьком - ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_4, оскільки останній потребував догляду, вони мали спільне господарство та вели спільний побут.

Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За положеннями статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

Пунктом другим постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що справи про спадкування судами розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Разом з тим, судом не встановлено фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно вимог статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 55 Конституції України, статті 16 ЦК України позивач має право самостійно визначати ефективний для себе спосіб захисту свого порушеного права, якщо такий спосіб захисту передбачено законом.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, судом встановлено що ОСОБА_4 постійно проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 по день його смерті в квартирі АДРЕСА_5, а тому суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_13, заінтересована особа Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 293, 315, 319, ч. 2 п. 5 ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_4, який помер 16.06.2016 року, на час відкриття спадщини постійно проживав з батьком ОСОБА_5, який помер 26.11.2011 року, за адресою: АДРЕСА_6.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне судове рішення складено 27.07.2018 року.

Відомості про учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: м. Житомир, БОС 1/602, кв. 104);

Заінтересована особа: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3, місце знаходження: м. Житомир, вул. Київська, 73.

Суддя: