КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/907/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 760/24710/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_3, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року, постановлене у складі судді Українця В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» про відшкодування майнової та моральної шкоди,

встановив:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 17823 грн. 68 коп. на відшкодування майнової шкоди, 600 грн. витрат на оплату роботи спеціаліста по оцінці шкоди, 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Посилається на те, що 23 квітня 2015 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля марки «Сузукі», д.р.н. НОМЕР_2, належного їй на праві власності, та автомобіля марки «Тойота», д.р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. У результаті зіткнення був пошкоджений автомобіль позивача. Згідно зі звітом № 128/11/15 про оцінку вартості збитку від 30 листопада 2015 року вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля, становить 22 722 грн. 17 коп. Крім того, позивачем були понесені витрати на оплату роботи спеціаліста по оцінці шкоди в розмірі 600 грн. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «ПРОСТО страхування».

16 липня 2015 року ПрАТ «ПРОСТО страхування» провело звіт № 2486/107186 на предмет оцінки завданого матеріального збитку, який склав 5878 грн. 19 коп. та виплатило ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 4898 грн. 49 коп. Тому просила стягнути різницю між розміром фактично заподіяної шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на відшкодування майнової шкоди в сумі 17823 грн. 68 коп., витрати за проведення звіту про оцінку вартості збитку в розмірі 600 грн., на відшкодування моральної шкоди в сумі 500 грн. та 1280 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити, стягнути з позивача судові витрати та витрати на правову допомогу.

Посилається на те, що судом не були належним чином досліджені обставини справи, зокрема, 16 липня 2015 року на замовлення АТ «Просто-Страхування» відповідним незалежним експертом в присутності позивача було здійснено огляд пошкодженого автомобіля та відповідно до складеного звіту вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Сузукі» становить 7139 грн. 64 коп., в тому числі ПДВ 1189 грн. 94 коп., матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП склав 5 878 грн. 19 коп. в тому числі ПДВ.

08 серпня 2016 року за результатами розгляду страхової справи страховиком складено страховий акт, відповідно до якого з урахуванням того, що позивач просила здійснити страхове відшкодування на вказаний картковий рахунок, страховиком прийнято рішення про виплату страхового відшкодування за вирахуванням ПДВ у розмірі 4898 грн. 49 коп. та 09 серпня 2016 року здійснено відповідну виплату.

В матеріалах справи відсутні докази та позивачем не викладено обставин в обґрунтування позову в частині того, що він звертався до суду з позовом про захист своїх порушених прав страховою компанією АТ «Просто-страхування» щодо виплати страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за полісом, діючим на момент ДТП. Розмір відшкодування, який просив стягнути позивач, та був стягнутий відповідно до оскаржуваного рішення суду, не перевищує ліміту відповідальності страховика. Доказів того, що АТ «Просто-страхування» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування чи неправомірно зменшило розмір матеріального збитку позивачем суду не надано.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, доводи, що викладені в скарзі, безпідставними, рішення суду - законним та обґрунтованим. Вважає твердження апелянта про те, що нею не доведені ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог є помилковими. На спростування наданого звіту належних доказів відповідачем не надано та він не скористався своїм процесуальним правом про призначення/ проведення судової експертизи.

В судовому засіданні представник третьої особи - ПрАТ «Просто-страхування» Бердишев В.М. погодився з доводами апеляційної скарги, вважав, що апеляційна скарга підлягає задоволенню

Позивач ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2, його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутність у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 квітня 2015 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля марки «Сузукі», д.р.н. НОМЕР_2, належного на праві власності позивачу ОСОБА_4, та автомобіля марки «Тойота», д.р.н. НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_2 У результаті зіткнення автомобіль позивача був пошкоджений.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року ОСОБА_2 було визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно звіту № 128/11/15 про оцінку вартості збитку від 30 листопада 2015 року вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля позивача, становить 22722 грн. 17 коп. (а.с. 9-15).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «Просто- страхування» згідно Полісу № АІ/7420445 (а.с. 48).

16 липня 2015 року ПрАТ «Просто-страхування» провело звіт № 2486/107186 на предмет оцінки завданого матеріального збитку, який склав 5878 грн.19 коп. (а.с. 91-95). ПрАТ «ПРОСТО страхування» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 4898 грн. 49 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 14288 від 09 серпня 2016 року (а.с. 152).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування майнової шкоди в сумі 17823 грн. 68 коп., як різницю між розміром збитку, визначеним звітом від 30.11.2015 року, та сумою страхового відшкодування, що виплачена ПрАТ «Просто-страхування».

Також судом стягнуто з відповідача на користь позивача 600 грн. витрат, здійснених позивачем на оплату витрат за проведення звіту про оцінку вартості збитку.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Проте з вказаними висновками суду першої інстанції колегія судів не погоджується, оскільки вони зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до вимог ст. 21 вказаного Закону, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Стаття 22 цього Закону визначає, що при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - цегрошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності ( стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 станом на час настання ДТП була застрахована в ПрАТ «Просто-страхування», що підтверджується полісом №АІ/7420445 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строком дії з 18.12.2014 року по 17.12.2015 року. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн. ( а.с. 48, т. 1).

16 липня 2015 року за заявою АТ «Просто-страхування» про виконання автотоварознавчого дослідження ФОП ОСОБА_7 складено звіт № 2486/107186 з оцінки транспортного засобу, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Сузукі- SХ4, д.н. НОМЕР_2 складає 7139 грн. 64 коп. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Сузукі-SХ4, д.н. НОМЕР_2 складає 5878 грн. 19 коп. ( а.с. 90-132, т. 1).

Будучи не згодною із вказаним розміром збитку, ОСОБА_4 зверталась із заявою до третьої особи з вимогою надати письмове обґрунтування такої суми збитків та порядку виплати страхового відшкодування. На вказану заяву ПрАТ «Просто-страхування» листом від 03 вересня 2015 року повідомило, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, вирахувано виходячи із розміру вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу. Такий розрахунок відповідає вимогам ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Крім того, відповідно до акту огляду автомобіля, експертом було віднесено ряд пошкоджень до таких, що не мають відношення до ДТП ( підсилювач переднього бамперу), а також зазначені деталі, що вже були пошкоджені до ДТП та мають сліди відновлювального ремонту ( блок-фари, бампер та переднє ліве крило автомобіля).

Враховуючи викладене, пошкодження підсилювача переднього бамперу не було взяте експертом до розрахунку вартості відновлювального ремонту автомобіля, вартість відновлення деталей, що вже мали пошкодження на момент ДТП була розрахована експертом-оцінювачем відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. ( а.с. 139-140, т. 1).

Відповідно до актів огляду транспортного засобу від 16.07.2015 року № 107186, №2486 автомобіль позивача містив пошкодження, що не пов'язані з ДТП, а саме: блок-фара ліва і права - сліди відновлювального ремонту, бампер передній - сліди відновлювального ремонту, крило переднє праве - деформація, крило переднє ліве - деформація, накладка крила переднього лівого - розрив, підсилювач переднього бампера верхній і нижній, решітка радіатора. Зазначені акти були підписані позивачем, тобто позивач погодилась з переліком пошкоджень і виявлених дефектів, в тому числі і тих, що не пов'язані з ДТП.

Відповідно до страхового акту № 107186 від 08 серпня 2016 року, затвердженого заступником начальника управління виплат ПрАТ «Просто-страхування», вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті ОСОБА_4, становить 4898 грн. 49 коп. ( а.с. 151, т. 1).

Зазначена сума страхового відшкодування була виплачена ПрАТ «Просто-страхування» позивачу на вказаний нею картковий рахунок згідно з платіжним дорученням № 14288 від 09 серпня 2016 року ( а.с. 152, т.1).

Разом з тим, звертаючись до суду з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 як до винної в ДТП особи, позивач просила стягнути з нього різницю між розміром збитку, визначеного за її заявою ФОП ОСОБА_6 станом на 27.11.2015 року, на суму 22 722 грн. 17 коп. та сумою виплаченого страхового відшкодування 4898 грн. 49 коп.

При цьому, як вбачається зі змісту ремонтної калькуляції, додатку до звіту № 128/11/15 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 30.11.2015 року, складеного на замовлення ОСОБА_4 ФОП ОСОБА_6, до переліку запасних частин, які підлягають повній заміні, було включено: бампер передній, решітка радіатора, фара ліва ( а.с. 18, т. 1), тоді як вартість зазначених деталей не була включена страховиком до відшкодування з посиланням на те, що зазначені пошкодження не пов'язані з ДТП, що сталась за участю забезпеченого транспортного засобу.

Однак позивачем не надано суду доказів тих обставин, що АТ «Просто-страхування» неправомірно зменшила розмір матеріального збитку, і що відповідальність у цій частині повинен нести відповідач ОСОБА_2, при тому як загальна сума збитку, визначена позивачем, не перевищує ліміту відповідальності страховика.

В матеріалах справи відсутні докази та позивачем ні у позовній заяві, ні у відзиві на апеляційну скаргу не наведено обставин, що позивач зверталась із позовом за захистом своїх порушених прав до ПрАТ «Просто-страхування» з огляду на заниження розміру страхового відшкодування та не правильне, на її думку, визначення розміру матеріального збитку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди такими, що не підлягають задоволенню, оскільки загальна сума збитку, визначена позивачем, не перевищує ліміту відповідальності страховика за полісом № АІ/7420445, при цьому позовні вимоги про стягнення решти суми збитку - 17 823 грн. позивач не обґрунтовувала тими обставинами, що на цю суму у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно не довела такі обставини належними та допустимими доказами, тому підстави для покладення відповідальності в межах зазначеної суми на винну в ДТП особу - відсутні.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування майнової шкоди в сумі 17 823 грн., витрат за проведення звіту про оцінку вартості збитку в розмірі 600 грн. та судового збору в розмірі 640 грн. В цій частині слід ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди - відмовити.

При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд врахував те, що тяжких наслідків для позивача у результаті дорожньо-транспортної пригоди не настало, але вона зазнала незручностей та їй необхідно було вживати певні дії для відновлення своїх прав.

Оцінюючи розмір моральних страждань позивача, враховуючи засади розумності та справедливості, суд дійшов висновку стягнення з відповідача на користь позивача 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтованих доводів щодо стягнення суми відшкодування моральної шкоди апеляційна скарга відповідача не містить, а тому в цій частині оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Крім того, відповідно до вимог ст. 382 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати, понесені відповідачем у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до опису витрат на правову допомогу та квитанції про сплату від 02.08.2018 року, відповідач ОСОБА_2 сплатив на рахунок адвоката ОСОБА_3 за надання правової допомоги суму в розмірі 2000 грн. Також відповідач поніс витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1920 грн.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду в частині стягнення майнової шкоди та пов'язаних судових витрат, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати на суму 3920 грн., понесені у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року - скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на відшкодування майнової шкоди в сумі 17 823 грн., витрат за проведення звіту про оцінку вартості збитку в розмірі 600 грн. та судового збору в розмірі 640 грн.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди - відмовити.

В іншій частині рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3920 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2018 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.