КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/2617/2018 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І., Кулішенка Ю.М., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживача та стягнення коштів за договором банківського вкладу,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 10 жовтня 2014 року між нею та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір № 2042832 строкового банківського вкладу (депозиту) з поповненням, оформлений в рамках пакету послуг «ПУ «Перший», згідно якого вона передала, а банк прийняв на вкладний рахунок 220,00 Євро строком на 9 місяців зі ставкою 10,5 % річних. Протягом строку дії договору депозитний рахунок поповнювався позивачем відповідно до пункту 3.1.4. цього договору і станом на 16 грудня 2014 року загальна сума депозиту та нарахованих відсотків складала 6 953,67 Євро. 6 лютого 2015 року у ПАТ «КБ «Надра» запроваджено тимчасову адміністрацію. 12 червня 2015 року позивачу було виплачено кошти за вкладом згідно із сумою відшкодування, що гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в розмірі 144 984,74 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 5 лютого 2015 року еквівалентно 7 037,23 Євро, виходячи з розрахунку 2060,2529 грн. за 100 Євро. Позивач вважає, що перерахування її вкладу в іноземній валюті в національну валюту було здійснено з порушенням вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому відповідач в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повинен відшкодувати їй 40 727,76 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 6 лютого 2015 року еквівалентно 1 543,30 Євро, в якості різниці курсу гривні в день, в який припав початок виведення банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції безпідставно вказав про те, що курс необхідно розраховувати станом на 9:00 год. 6 лютого 2015 року, оскільки питання, зумовлене дією в різний час, але протягом одного й того самого робочого дня, двох різних курсів гривні до долара США, установлених НБУ в різні дні (цього робочого дня та напередодні), слід вирішувати з урахуванням визначеного законом і підзаконними актами НБУ порядку (процедури) встановлення і використання офіційного курсу гривні до іноземних валют та банківських металів, що відображає економічну природу установлення офіційного курсу гривні. Якщо іншого спеціальним законом не передбачено, в ситуації, коли в період чинності Положення в редакції постанови Правління НБУ від 31 березня 2014 року № 180 в один і той же день діють два різні курси гривні до долара США, правило пунктів 2 і 3 Положення про щоденне встановлення офіційного курсу гривні до долара СІША зумовлює необхідність застосовувати курс, установлений саме в цей поточний день за результатами торгів на міжбанківському валютному ринку України, проведених цього ж поточного дня. Зміст наведених норм Положення (пункти 2, 3, 9) свідчить про те, що поняття «встановлення офіційного курсу гривні до іноземної валюти» і поняття «дія офіційного курсу гривні до іноземної валюти» не є тотожними за змістом та правовим значенням. Отже, при застосуванні частини 5 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» береться до уваги курс гривні до долара США, встановлений на певний день. При цьому не має самостійного правового значення той факт, що такий курс починає діяти не з початку, а лише з 14:00 год. того дня, коли він був установлений (6 лютого 2015 року). Цей факт також не дає підстав для застосування при перерахунку вкладу того офіційного курсу гривні до долара США, який був установлений НБУ в інший день, напередодні (5 лютого 2015 року), незважаючи на те, що цей курс продовжував діяти певний час у першій половині поточного робочого дня до моменту оприлюднення нового, актуального курсу на цей поточний день.

У відзиві на апеляційну скаргу уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкова І.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Свої вимоги мотивувала тим, що запровадження процедури ліквідації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним та пріоритетним відносно інших законодавчих актів у таких правовідносинах, тому суд дійшов обґрунтованого висновку щодо неможливості задоволення позову про стягнення коштів з огляду на те, що в ПАТ «КБ «Надра» на момент ухвалення оскаржуваного рішення вже було введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру ліквідації. При цьому суд, врахувавши положення частини 5 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правильно вважав, що відшкодування коштів за вкладами в іноземній валюті відбувалося в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, а саме курсом станом на 09:00 год. 6 лютого 2015 року - 20,602529 грн. за 1 Євро. За відсутності будь-яких застережень в Законі України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо врахування можливих змін офіційного курсу гривні впродовж дня, який вважається початком процедури виведення Фондом банку з ринку, повинен застосовуватися офіційний курс гривні, який був встановлений на початок доби 6 лютого 2015 року, незалежно від того, що того ж дня з 14.00 год. НБУ було встановлено вищий курс. Таким чином, якщо статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено при відшкодуванні вкладів в іноземній валюті, застосовувати офіційний курс, встановлений НБУ на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, то підлягає застосуванню курс, встановлений на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, а не встановлений в день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Тобто, відповідно до наведеної норми, ключовим моментом є не день, коли було встановлено офіційний курс, а день, як період, на який було встановлено 2 курси.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв'язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

За правилом частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, суд, керуючись положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виходив з того, що на момент ухвалення рішення у ПАТ «КБ «Надра» вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У той же час суд зазначив, що вимоги в іноземній валюті не можуть бути задоволені, оскільки стягнення заборгованості відбувається виключно у національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійсненням тимчасової адміністрації.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2014 року між ОСОБА_5 та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір № 2042832 строкового банківського вкладу (депозиту) з поповненням, оформлений в рамках пакету послуг «ПУ «Перший», згідно якого позивач передала, а банк прийняв на вкладний рахунок 220,00 Євро строком на 9 місяців зі ставкою 10,5 % річних.

Протягом строку дії договору депозитний рахунок поповнювався позивачем відповідно до пункту 3.1.4. цього договору і станом на 16 грудня 2014 року загальна сума депозиту та нарахованих відсотків складала 6 953,67 Євро.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 5 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», того ж дня рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «КБ «Надра» з 6 лютого 2015 року строком на три місяці, який було продовжено до 5 червня 2015 року.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 4 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 червня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра».

12 червня 2015 року ОСОБА_5 було виплачено кошти за вкладом згідно із сумою відшкодування, що гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в розмірі 144 984,74 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 6 лютого 2015 року еквівалентно 7 037,23 Євро, виходячи з розрахунку 2060,2529 грн. за 100 Євро.

Звертаючись до суду, позивач вказала, що відповідачем обраховано не вірно, а нею недоотримано грошові кошти в розмірі 40 727, 76 грн., з урахуванням того, що з 14.00 год. 6 лютого 2015 року курс 100 Євро становив 2639,1992 грн.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина 1 статті 1058 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Положеннями статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Разом з тим частина 1 статті 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.

Згідно з пунктом 16 частини 1 статті 2 Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини 5 статті 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

У пункті 1 частини 6 статті 36 Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Згідно з частиною 5 статі 45 Закону протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру ліквідації банку, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом.

Зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 8 лютого 2018 року № 308/3282/15-ц та від 14 лютого 2018 року № 761/20903/15-ц,

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Установивши, що на момент ухвалення рішення у банку вже було введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру ліквідації, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд першої інстанції правомірно застосувавши вимоги цього Закону, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

Безпідставними є доводи ОСОБА_5 про те, що суд застосував неправильний курс іноземної валюти.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалося сторонами, що між сторонами було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) з поповненням в іноземній валюті (Євро), на підставі якого 12 червня 2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу виплачено 144 984,74 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 6 лютого 2015 року еквівалентно 7 037,23 Євро, виходячи з розрахунку 2060,2529 грн. за 100 Євро.

Так, згідно із частиною 5 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації.

За змістом частини 1 статті 34 цього Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб днем початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації є наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до наведених норм відшкодування за вкладами, розміщеними в ПАТ «КБ «Надра» в іноземній валюті, має здійснюватися в гривні за офіційним курсом, встановленим НБУ на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, яким у даному випадку є 6 лютого 2015 року.

Відповідно до пункту 9 «Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 496 від 12 листопада 2003 року (в редакції чинні на час виникнення спірних правовідносин), офіційний курс гривні до іноземних валют та банківських металів діє з часу його встановлення.

Встановлено, що на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації НБУ було встановлено 2 курси, а саме до 14:00 год. 6 лютого 2015 року - 20,602529 грн. за 1 Євро, а з 14:00 год. 6 лютого 2015 року - 26,391992 за 1 Євро.

З наведеного слідує, що відшкодування коштів вкладникам ПАТ КБ «Надра» за вкладами в іноземній валюті відбувалося в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, а саме за курсом станом на 09:00 год. 6 лютого 2015 року.

При цьому слід звернути увагу, що задоволення вимог окремого кредитора, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Також положеннями статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Стаття 253 України стосується лише строків, які визначаються певним періодом часу. Однак, у тому випадку, коли строк визначено календарною датою, його перебіг починається у вказаний день його початку. Початок перебігу обчислення строків у юридичному розумінні визначається з нуля годин дня в якому строк фактично почав свій перебіг.

Отже, днем початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації є 6 лютого 2015 року, а це означає, що перебіг строку починається у вказаний день його початку, тобто з початку доби.

За відсутності будь-яких застережень в Законі України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо врахування можливих змін офіційного курсу гривні впродовж дня, який вважається початком процедури виведення Фондом банку з ринку, повинен застосовуватися офіційний курс гривні, який був встановлений на початок доби, незалежно від того, що того ж дня НБУ було встановлено вищий курс.

Таким чином виплата позивачу вкладу в іноземній валюті по курсу 20,602529 гривень за 1 євро було здійснено відповідно до вимог чинного законодавства та відповідно з перерахуванням вкладу в іноземній валюті в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, а її доводи щодо необхідності застосування курсу 26,391992 за 1 євро, при перерахуванні вкладу в національну валюту є безпідставними.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статтей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

В.І. Олійник

Ю.М. Кулішенко