Ухвала

03 жовтня 2018 року

місто Київ

справа № 554/2591/16-ц

провадження № 61-14763св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В.О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2017 року у складі судді Січиокно Т. О. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 24 липня 2017 року у складі колегії суддів: Лобова О. А., Гальонкіна С. А., Хіль Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 16 червня 2011 року у розмірі 73 395, 83 грн.

Позов обґрунтовувався тим, що 16 червня 2011 року між

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у сумі 15 000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку із порушенням зобов'язань за кредитним договором у відповідача станом на 31 грудня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 73 395, 83 грн, яка складалася з: 16 283, 75 грн - заборгованість за кредитом; 50 394, 17 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2 746, 68 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500, 00 грн - штраф (фіксована частина), 3 471, 23 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2017 року позов задоволено. Судом стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н

від 16 червня 2011 року, яка утворилася станом на 31 грудня 2015 року, у розмірі 73 395, 83 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що за кредитним договором від 16 червня 2011 року № б/н платіжним засобом є платіжна картка та телефон відповідача, який зареєстрований в банківській системі, що дає можливість дистанційно користуватися картрахунком. 08 квітня 2013 року ОСОБА_3 перевипущено кредитну картку на картку «Універсальна Gold» НОМЕР_1, тобто видано картку з новим строком дії. На підтвердження перевипуску цієї картки банк надав фото клієнта з карткою та банківські виписки по картковому рахунку, згідно з якими вся сума заборгованості за кредитним лімітом відображена і на перевипущеній картці. Строк позовної давності не пропущено, оскільки останній платіж на виконання умов договірних зобов'язань. Відповідач здійснила 10 липня 2013 року, чим перервала перебіг позовної давності, а до суду позивач звернувся 06 квітня 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалось тим, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції з дотриманням вимог процесуального закону перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Уклавши кредитний договір, сторони погодили його істотні умови, які визначені умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, що діяли в редакції на момент підписання заяви позичальником. Кредитну картку перевипущено з терміном дії до січня 2017 року, останній платіж з поповнення карткового рахунку здійснено відповідачем у липні 2013 року, до суду із позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося 06 квітня 2016 року, тобто із дотриманням загального строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України у три роки.

ОСОБА_3, не погодившись із ухваленими судовими рішеннями, у червні 2017 року звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування вимог касаційної скарги ОСОБА_3 посилається на те, що в кінці грудня 2012 року вона отримала від банку лист-вимогу

від 25 грудня 2012 року № 31554155 про сплату всієї суми кредитної заборгованості та намір банку розірвати договір. Протягом семи днів вона не направила банку відповідь про незгоду зі змінами договору, а тому відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг вважається такою, що прийняла нові умови і кредитний договір припинив свою дію 31 січня 2013 року.

На переконання заявника, зазначені у позовній заяві Умови та Правила надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою, що викладені в наказі від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 та набрали чинності 01 січня 2016 року, та, відповідно, у цій редакції розповсюджуються на договори про надання банківських послуг, пов'язаних з обслуговуванням й користуванням платіжними картками та укладені банком з фізичними особами після 01 січня 2016 року. На договори з надання банківських послуг, укладені з фізичними особами до 31 грудня 2015 року включно, зазначена редакція Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою не розповсюджується, а діє у тій редакції, яка була чинна на момент укладення договору. Всупереч частині третій

статті 10, частині першій статті 60 ЦПК України, в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (далі - ЦПК України 2004 року), позивачем не надано суду документів про збільшення позовної давності, а також підписаних відповідачем даних про погодження зі змінами Умов та правил надання банківських послуг. Це суперечить правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у відповідних постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 01 липня 2015 року у справі № 6-757цс15,

від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1926цс15.

Заявник також зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не містять мотивів вирішення доводів та аргументів сторони відповідача щодо суті спору, що суперечить статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано з Октябрського районного суду м. Полтави зазначену цивільну справу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши матеріали справи, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для зупинення касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 415 ЦПК України процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільну справу № 754/13763/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Направляючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд касаційної інстанції зазначив, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам.

Тобто під час розгляду справ з аналогічними фактичними обставинами банки на підтвердження тих чи інших умов кредитування повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником тощо.

Надані Умови та Правила надання банком кредиту без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Таким чином, оскільки наведений правовий висновок суперечить правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14, колегія суддів Верховного Суду у складі об'єднаної палати Касаційного цивільного суду вважала за необхідне передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, а також вважала, що це є необхідним для формування єдиної правозастосовчої практики розгляду судами аналогічних спорів.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Враховуючи, що справа № 754/13763/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а у справі, що переглядається, досліджуються подібні правовідносини, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду визнає за обґрунтоване зупинити касаційне провадження у цій справі до вирішення іншої судової справи у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Зупинити касаційне провадження у цивільній справі № 554/2591/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 24 липня 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик