ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача КрижанівськоїГ.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2018 року, ухваленого у складі судді Кошель Л.М. (повне судове рішення складено 16.07.2018), у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерко товариства «Київобленерго» в особі Білоцерківського районного підрозділу, третя особа: ОСОБА_3, про визнання договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПрАТ «Київобленерго» в особі Білоцерківського районного підрозділу, третя особа: ОСОБА_3, про визнання договору недійсним.

Свої вимоги обґрунтував тим, що він є єдиним власником квартири АДРЕСА_1.

24.10.2017 Білоцерківським районним підрозділом ПрАТ «Київобленерго» було припинено енергопостачання вказаної квартири, у зв'язку із наявною заборгованістю, яка утворилася внаслідок того, що дружина позивача - ОСОБА_3 не маючи на те правових підстав, уклала договір про користування електричною енергією.

Позивач вважав даний договір недійсним, оскільки ОСОБА_3 не є власником квартири, проживає в ній без реєстрації та без згоди позивача уклала договір про енергопостачання, а відтак просив визнати недійсним договір про користування електричною енергією, укладений між Білоцерківським районним підрозділом ПрАТ «Київобленерго» та ОСОБА_3

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Вказував, що суд дійшов передчасного висновку про те, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак ОСОБА_3 правомірно уклала договір щодо енергопостачання.

Справа № 357/3376/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2709/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Кошель Л.М. .
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Наголошував, що висновок суду ґрунтувався виключно на припущеннях, оскільки наявний спір між сторонами щодо поділу майна подружжя, тобто квартира може бути спільною сумісною власністю подружжя.

Вважав, що у зв'язку із даним фактом, суд першої інстанції повинен був зупинити провадження у справі до вирішення справи про поділ майна подружжя.

Зазначав, що при ухвалені рішення суд першої інстанції вийшов за межі предмету спору і надав оцінку діям ОСОБА_3 як матері, виправдовуючи відсутність у неї повноважень на укладення оспорюваного договору необхідністю захисту інтересів малолітніх дітей.

Враховуючи наведене, позивач просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 09 листопада 2016 року ОСОБА_2, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу. (а.с. 9-10).

24.10.2017, внаслідок виникнення заборгованості з оплати за спожиту електроенергію, Білоцерківським районним підрозділом ПрАТ «Київобленерго» було припинено енергопостачання у вказану вище квартиру.

У вказаній квартирі без реєстрації проживає ОСОБА_3 та малолітні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи №239 від 04.09.2017, виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради (а.с.39).

22 січня 2018 року між ОСОБА_3, як побутовим споживачем, та ПрАТ «Київобленерго», як енергопостачальником, укладено договір №200000877 про користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується відповідним договором.

Укладення вказаного договору відбулося після погашення споживачем суми утвореної заборгованості перед ПрАТ «Київобленерго», після чого було відновлено енергопостачання.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний договір права позивача не порушує, а у ОСОБА_3 були наявні правові підстави для його укладення.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

За змістом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На момент виникнення даного спору, позивач та його дружина перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого була придбана дана квартира. Позивач не заперечує, що в квартирі проживає його дружина ОСОБА_3 та його малолітні діти.

Правовідносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками, станом на момент виникнення спору, було врегульованоПравилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 року.

Так, відповідно до п.3 вказаних Правил, в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Електропостачальник, що здійснює постачання електричної енергії на закріпленій території, не має права відмовити побутовому споживачу, електроустановки якого розташовані на такій території, в укладенні договору за умови, що нова електроустановка побутового споживача приєднана або потужність для діючої електроустановки побутового споживача збільшена в установленому законодавством порядку.

Тобто, проживаючи у даній квартирі, ОСОБА_3 звернулася до відповідача із метою укладення договору про постачання електроенергії.

У свою чергу, ПрАТ «Київобленерго» маючи на те правові підстави уклав 22 січня 2018 року договір № 200000877 про користування електричною енергією.

При цьому слід зазначити, що до укладення сторонами спірного договору, ОСОБА_2, як він стверджує, єдиний власник спірної квартири, маючи право на укладення такого договору, до ПрАТ «Київобленерго» із відповідною заявою не звернувся.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що укладений договір жодних юридичних наслідків для позивача не створює, оскільки витрати по оплаті електропостачання здійснює ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про те, що у зв'язку із наявним спірним договором, він як законний власник квартири не має право укласти відповідний договір із відповідачем є необґрунтованими, оскільки до укладення договору ОСОБА_3 бажання щодо реалізації свого права на укладення відповідного договору позивач не виявляв. Тим більше, як зазначив представник відповідача в судовому засідання, яке відбулося 18 грудня 2018 року, термін дії спірного договору вже сплинув.

Також, є безпідставними посилання позивача на те, що суд першої інстанції вийшов за межі предмету розгляду справи, надаючи оцінку ОСОБА_3 як матері, з огляду на те, що дії ОСОБА_3 направлені на укладення спірного договору свідчили насамперед про створення належних умов для проживання малолітніх дітей, народжених у шлюбі з позивачем, а відтак не можуть містити ознаки порушення прав позивача на укладення будь-яких правочинів, тим більше, що таких намірів у позивача не виникало.

Відтак, наявні в матеріалах справи докази, встановлені в ході судового розгляду обставини та надані учасниками процесу пояснення свідчать про відсутність правових підстав вважати, що права позивача були порушені та підлягають відновленню шляхом задоволення позовної заяви про визнання недійсним договору про користування електричною енергією.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 375 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді