Справа № 152/1809/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 липня 2018 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Войнаровського І.В.,

за участі:

секретаря Палій М.Д.,

позивача - ОСОБА_1,

представника

позивача ОСОБА_2,

представника

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди повязаної з бездіяльністю органів досудового розслідування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Національної поліції у Вінницькій області,

у с т а н о в и в :

20 листопада 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач) про стягнення моральної шкоди, повязаної з бездіяльністю органів досудового розслідування, третя особа Головне управління Національної поліції у Вінницькій області.

Зазначив, що 22 липня 2011 року його побили односельчани, заподіявши йому середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

В 2015 році через суд зобовязано поліцію внести відомості в ЄРДР. Було відкрито кримінальне провадження № 0000184 від 15 травня 2015 року. Досудове розслідування проводив слідчий Шаргородського ВП Чайковський В.О.

На численні скарги до ГУНП у Вінницькій області слідчий ніяким чином не реагував, ухилявся від спілкування з позивачем та проведення слідчий дій в рамках кримінального провадження.

В серпні 2017 року під час розгляду скарги на бездіяльність слідчого слідчим суддею встановлено, що жодних вказівок слідчому від ГУНП у Вінницькій області не надходило, тоді як в листах-відповідях позивачеві вказували, що в рамках кримінального провадження тривають слідчі дії і провадження знаходиться на контролі у слідчого управління ГУНП у Вінницькій області.

Посилаючись на те, що досудове розслідування триває понад шість років, посадовими особами органів поліції порушувався кримінально процесуальний закон, що у свою чергу завдало позивачеві моральних страждань, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про дату, та час розгляду справи, причин неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву на пропозицію суду не подав.

Представник третьої особи - Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_3 в судовому засідання проти задоволення позовної заяви заперечувала, посилаючись на обставини, викладені у поясненні на позовну заяву. Свою позицію обгрунтовувала тим, що порядок відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, регулює ст. 1176 ЦК України. Згідно ч. 7 цієї статті порядок відшкодування шкоди встановлюється законом. Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачений вичерпний перелік відшкодування шкоди.

Оскільки позивачем жодним не доведена незаконність дій ГУНП у Вінницькій області, а тому відсутні підстави для відшкодування шкоди.

Заслухавши доводи позивача та його представника, заперечення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно зясувавши усі обставини, на яких грунтуються доводи позивача та заперечення третьої особи, обєктивно оцінивши обставини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

15 травня 2015 року до ЄРДР внесено відомості про вчинення відносно ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Із витягу вбачається, що надійшли матеріали через секретаря з прокуратури району про те, що 22 липня 2011 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 нанесли тілесні ушкодження односельчани ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с. 7).

23 травня 2016 року начальнику Головного управління національної поліції у Вінницькій області направлялась скарга позивача на бездіяльність слідчого Шаргородського ВП Чайковського В.О. (а.с. 8).

22 червня 2016 року ОСОБА_1 за результатом розгляду скарги надано відповідь №24/Д-755, зі змісту якої вбачається, що слідчому надано письмові вказівки у рамках кримінального провадження, а справу взято на контроль та встановлено терміни виконання вказівок (а.с. 9).

12 березня 2017 року начальнику Головного управління національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_1 повторно надіслано скаргу на бездіяльність слідчого Шаргородського ВП Чайковського В.О. та його керівника (а.с. 10).

За результатами розгляду скарги, 05 квітня 2017 року надано відповідь № 24/Д-310, зі змісту якої вбачається, що слідчому надано вказівки в рамках кримінального провадження, а хід розслідування знаходиться на контролі слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (а.с. 11).

Ухвалою слідчого судді Войнаровського І.В. від 03 серпня 2017 року у справі № 152/1213/17 частково задоволено скаргу ОСОБА_1 в порядку ст. 303 КПК України на протиправну бездіяльність слідчого Чайковського В.О. та зобовязано останнього провести ряд слідчий дій (а.с. 12).

18 вересня 2017 року ОСОБА_1 начальну Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_8 черговий раз надіслано скаргу на бездіяльність органів досудового розслідування (а.с.13).

Із відповіді на скаргу № 24/Д-1203 від 01 листопада 2017 року вбачається, що при проведенні службової перевірки фактів порушення вимог чинного законодавства працівниками поліції Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області на встановлено, у кримінальному провадженні проводяться усі необхідні слідчі дії (а.с. 14).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач керувався п.6 ст 1176 ЦК України та Законом України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Однак, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Оскільки у цій справі підставою для відшкодування шкоди є встановлена ухвалою слідчого судді від 03 серпня 2017 року бездіяльність органів досудового слідства, яка полягала у нездійсненні слідчих дій, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Зазначене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі №6-440цс16.

Відповідно п. 9 Постанови № 5 пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обгрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватись при вирішенні спору.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Конституційним Судом України у рішенні від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, який набрав законної сили 11 вересня 1997 року, зазначена Конвенція та відповідні протоколи до неї були ратифіковані, тобто з часу набрання законної сили норми Конвенції повинні застосовуватися також при вирішенні спорів судами України.

Статтею 13 Європейської Конвенції з прав людини 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження.

За таких обставин, суд доходить висновку, що бездіяльність слідства позивачем доведена належними та допустимими доказами.

Однак, вирішуючи питання розміру стягнення моральної шкоди, суд доходить висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення її в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень значно завищена. Обєктивно оцінюючи усі обставини та письмові докази, суд оцінює моральну шкоду, яка завдана позивачеві в розмірі 15000 (пятнадцять тисяч) гривень.

Відтак, враховуючи викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку моральну шкоду завдану внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування в розмірі 15 000 (пятнадцяти тисяч) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13 липня 2018 року.

Суддя І.В. Войнаровський