Справа № 288/1256/17
Провадження № 22-ц/801/420/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Рудник М.І.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 рокуСправа № 288/1256/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Марчук В.С., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Пантелеймонової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №288/1256/17 за позовом ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров'я України, Попільнянського районного Відділення Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України» про новий день звільнення (таким вважати день видачі трудової книжки), про визнання раніше внесеного запису про день звільнення 29 липня 1997 року недійсним, про внесення нового дня звільнення 30 липня 1997 року до трудової книжки, про заяву від 08 липня 1997 року подану від лікаря (але не заввідділом) щодо звільнення з роботи і розрахунку, про виплату середнього заробітку за час затримки трудової книжки і розрахунку, про суперечність актів законодавства щодо реорганізації і правонаступництва,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 12 квітня 2018 року, яка постановлена суддею Рудник М.І. в приміщенні Попільнянського районного суду Житомирської області о 17 год. 05 хв.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся в суд з даним позовом. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні позовну ОСОБА_3 за безпідставністю.

12 березня 2018 року до Попільнянського районного суду Житомирської області надійшла заява ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у зазначеній цивільній справі, мотивуючи її тим, що при ухваленні рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2018 року, суд першої інстанції ухвалив рішення лише щодо частини певних позовних вимог, але стосовно низки інших позовних вимог, з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення, рішення не ухвалено. Визнавши, що позовні вимоги уточнені суд вирішив не всі вимоги. У рішенні відсутні мотиви за яких суд залишив певні позовні вимоги без вирішення.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 12 квітня 2018 року в задоволені заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, має місце невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не в повному обсязі з'ясовано обставини, просив скасувати ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 12 квітня 2018 року, справу направити до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення по суті всіх вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Обґрунтовуючи свою заяву ОСОБА_3 вказує, що суд ухвалюючи рішення вирішив не всі позовні вимоги, а саме вимоги: визнати правильним звільнення за наказом № 23 від 30 липня 1997 року з роботи (з посади) лікаря епідеміолога, оскільки була просьба звільнити з роботи лікаря, але не було просьби звільнити з посади завепідвідділом; визнати, що фактично остаточна ліквідація посади завідувача епідеміологічним відділом сталась 22 червня 1997 року за сукупністю наказів по Попільнянській районній санітарно-епідеміологічній станції за номерами 10, 11, 16 у 1997 році у зв'язку із зміненим штатним розписом, де посаду зав. епід. відділом змінено на посаду лікар - епідеміолог, а посаду лікар з гігієни дітей і підлітків змінено на посаду зав. сан-гіг.відділом; вважати посаду завідувача відділом єдиною у штатному розписі райСЕС, на яку (посаду заввідділом) призначено з 23 червня 1997 року ОСОБА_4 відповідно до змін у штатному розписі; визнати невиконаними зобов'язання, які прописано у статті 47 КЗпП Українистаном на 08.07.1997 року стосовно видачі належно оформленої трудової книжки і проведення розрахунку; визнати пріоритет Указів Президента перед постановами Кабінету Міністрів України та наказами Міністерства охорони здоров'я України і суперечність їх змісту (принцип верховенства права).

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Тобто, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення.

Згідно заяви про уточнення позовних вимог (т.1 а.с.18) ОСОБА_3 просив: вважати новим днем звільнення день видачі трудової книжки 30 липня 1997 року; визнати правильним звільнення за наказом №23 від 30 липня 1997 року з роботи (з посади) лікаря епідеміолога, оскільки було прохання звільнити з роботи лікаря, але не з посади зав.епід.відділом; визнати недійсним раніше внесений запис про день звільнення 29 липня 1997 року; внести до трудової книжки новий день звільнення 30 липня 1997 року; визнати, що фактично остаточна ліквідація посади Завідувача епідеміологічним відділом сталася 22 червня 1997 року за сукупністю наказів по Попільнянській районній санітарно-епідеміологічній станції за номерами 10, 11, 16 у 1997 році у зв'язку із зміненим штатним розписом, де посаду зав.епід.відділом змінено на посаду лікар-епідеміолог, а посаду лікар з гігієни дітей і підлітків змінено на посаду зав. сан-гігієнічним відділом; вважати посаду завідувача відділом єдиною у штатному розписі РайСЕС, на яку (посаду заввідділом) призначено з 23 червня 1997 року ОСОБА_4 відповідно до змін у штатному розписі; вважати заяву від 08 липня 1997 року щодо залишення роботи і щодо розрахунку - поданою від лікаря (але не від заввідділом); визнати невиконаними зобов'язання, які прописано у статті 47 КЗпП України станом на 08 липня 1997 року, стосовно видачі належно оформленої трудової книжки і проведення розрахунку; сплатити середній заробіток за час затримки трудової книжки і розрахунку з 09 липня по 30 липня 1997 року (тобто, 15 робочих днів при 5-денному робочому тижні), відповідно до сучасної зарплати лікаря епідеміолога першої кваліфікаційної категорії з медичним стажем більше 25 років; визнати пріоритет Указу Президента України від 09 грудня 2010 року №1085 «Про оптимізацію системи органів виконавчої влади» перед постановами Кабінету Міністрів України та наказами Міністерства охорони здоров'я України щодо реорганізації районної санепідстанції.

За змістом частини першої, третьої пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК України, і не може змінити по суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Як вбачається з рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2018 року, судом першої інстанції дано правову оцінку наступним позовним вимогам: вважати новим днем звільнення день видачі трудової книжки 30 липня 1997 року; визнати правильним звільнення за наказом №23 від 30 липня 1997 року з роботи (з посади) лікаря епідеміолога, оскільки було прохання звільнити з роботи лікаря, але не з посади зав.епід.відділом; визнати недійсним раніше внесений запис про день звільнення 29 липня 1997 року; внести до трудової книжки новий день звільнення 30 липня 1997 року; визнати пріоритет Указу Президента України від 09 грудня 2010 року №1085 «Про оптимізацію системи органів виконавчої влади» перед постановами Кабінету Міністрів України та наказами Міністерства охорони здоров'я України щодо реорганізації районної санепідстанції.

Ухвалюючи рішення, суд повинен враховувати первісні вимоги, а також усі уточнення (доповнення або зміни) до них, які заявлялися в судовому засіданні.

Проте, враховуючи уточнені позовні вимоги (т.1 а.с.18), ОСОБА_3 також просив: визнати, що фактично остаточна ліквідація посади Завідувача епідеміологічним відділом сталася 22 червня 1997 року за сукупністю наказів по Попільнянській районній санітарно-епідеміологічній станції за номерами 10, 11, 16 у 1997 році у зв'язку із зміненим штатним розписом, де посаду зав.епід.відділом змінено на посаду лікар-епідеміолог, а посаду лікар з гігієни дітей і підлітків змінено на посаду зав. сан-гігієнічним відділом; вважати посаду завідувача відділом єдиною у штатному розписі РайСЕС, на яку (посаду заввідділом) призначено з 23 червня 1997 року ОСОБА_4 відповідно до змін у штатному розписі; вважати заяву від 08 липня 1997 року щодо залишення роботи і щодо розрахунку - поданою від лікаря (але не від заввідділом); визнати невиконаними зобов'язання, які прописано у статті 47 КЗпП України станом на 08 липня 1997 року, стосовно видачі належно оформленої трудової книжки і проведення розрахунку; сплатити середній заробіток за час затримки трудової книжки і розрахунку з 09 липня по 30 липня 1997 року (тобто, 15 робочих днів при 5-денному робочому тижні), відповідно до сучасної зарплати лікаря епідеміолога першої кваліфікаційної категорії з медичним стажем більше 25 років. Дані вимоги не знайшли свого вирішення в рішенні суду.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку, що зі змісту рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2018 року вбачається, що судом першої інстанції не надано правової оцінки вище зазначеним позовним вимогам ОСОБА_3, які він просив задовольнити в уточнених позовних вимогах.

Рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов'язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення.

При таких обставинах, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову в ухваленні додаткового рішення постановлена з порушенням норм процесуального права, є незаконною, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 знайшли своє підтвердження, а тому заслуговують на увагу, оскільки не дано правової оцінки низці позовних вимог ОСОБА_3, що є підставою для скасування ухвали Попільнянського районного суду Житомирської області від 12 квітня 2018 року, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 12 квітня 2018 року скасувати. Цивільну справу направити для продовження розгляду заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Марчук В.С.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.