Справа № 333/6269/17
Провадження № 2/333/328/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого-судді Кулик В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Носаченка О.С.,

представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою із зміною часток, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2017 року ОСОБА_4 звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про визначення порядку користування квартирою із зміною розміру часток. В подальшому представником позивача було змінено позовні вимоги та він просив визначити порядок користування балконом та трьома коморами, позначеними № 3, № 4, № 5, що розташовані у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, виділивши у користування позивача кімнату № 2, площею 17,2 кв.м., та виділивши у користування відповідача кімнату № 6, площею 12,5 кв.м., комору № 3, площею 0,3 кв.м., комору № 4, площею 0,4 кв.м., комору № 5, площею 1,7 кв.м., балкон, площею 0,89 кв.м., а всього приміщень загальною площею 15,79 кв.м., провести перерахунок розміру ідеальних часток співвласників до їх реального розміру, визнати за сторонами право власності на приміщення, які виділені їм у користування, а також в якості компенсації зміни розміру часток співвласників стягнути з позивача на користь відповідача 7 351 грн. 00 коп., стягнути із відповідача понесені судові витрати на загальну суму 15 480 грн. 00 коп. і в порядку зарахування зустрічних однорідних вимог стягнути із відповідача 8 129 грн. 00 коп., а частину понесених судових витрат зарахувати в якості компенсації зміни ідеальних часток.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони по справі є співвласниками житлової квартири за вище вказаною адресою, у якій кожному належить ? частки квартири. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2009 року вже визначався порядок користування квартирою і згідно з рішенням суду у користування позивача була виділена кімната, площею 17,1 кв.м., а у користування відповідача була виділена кімната, площею 12,5 кв.м., кухня, ванна, туалет та коридор були залишені у спільному користуванні сторін. Однак поза увагою суду залишились ще 3 комори та балкон, а оскільки з приводу користування цими приміщеннями виникають суперечки та немає жодного рішення суду, то позивач була вимушена звернутися до суду із вказаним позовом, й просила визначити порядок користування приміщеннями та перерахувати ідеальні частки у відповідності до фактичних часток належних сторонам відповідно до висновку експерта № 1 від 17.04.2018 року.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечили, зазначивши, що позивач позовну заяву не підписувала, оскільки на час подання позовної заяви перебувала за кордоном, позовна заява складена із чисельними порушеннями процесуального законодавства. Також відповідач зазначив, що рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2009 року, яким було поділено право власності шляхом визнання за кожною із сторін по ? частці є неправомірне, оскільки винесене на підставі неналежних доказів. Крім того, відповідач зазначив, що жодного спору у нього з іншим співвласником немає так як позивач на протязі останніх 12 років постійно проживає за кордоном й квартирою не користується, а тому на думку відповідача вона втратила будь які права на квартиру. Згідно із твердженнями відповідача фактично на даний час у нього існує конфлікт із дочкою позивача гр. ОСОБА_5, котра після рішення суду про поділ квартири змінила замки на вхідних дверях та не допускала відповідача у квартиру, а пізніше остання самовільно здійснила перепланування квартири шляхом перекриття входу до ніші комори № 5 із сторони кімнати, виділеної у користування відповідача, та демонтувала цегляні перестінки комор № 3 та № 4, у звязку із чим технічний паспорт на квартиру не відповідає дійсності.

Дослідивши подані сторонами докази та вислухавши пояснення учасників справи, суд встанови наступне.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2007 року по справі № 2-115/07 квартира АДРЕСА_2 визнана обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4, у звязку із чим за ОСОБА_4 визнано право власності на ? частку квартири, а іншу ? частку квартири залишено у власності ОСОБА_2

Факт належності ? частки квартири позивачеві підтверджується витягом про реєстрацію права власності № 14771271 від 04.06.2007 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 97850961 від 20.09.2017 року, копії яких наявні у матеріалах справи.

Факт належності ? частки квартири відповідачеві підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.12.2003 року серії САА № 091100, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2007 року по справі № 2-115/07 та копією технічного паспорту № 3929560 від 21 06.2007 року, що наданий позивачем.

Також судом при розгляді даної справи встановлено, що з метою врегулювання порядку користування належними сторонам частками у спірній квартирі відповідач звертався до суду і за результатами розгляду спору Комунарським районним судом м. Запоріжжя 16.03.2009 року було винесено рішення по справі № 2-343/09, котрим було визначено порядок користування спільною квартирою шляхом надання у користування ОСОБА_4 кімнати, площею 17,1 кв.м., а в користування ОСОБА_2 кімнати, площею 12,5 кв.м., у спірній квартирі. Також судом було присуджено залишити у спільному користуванні співвласників кухню, коридор, ванну кімнату та вбиральню. У розгляді вказаної судової справи приймали участь і представники ОСОБА_4, котрі знали про наявність й інших приміщень у спірній квартирі, однак жодних зауважень щодо запропонованого варіанту поділу не надали, заперечивши проти позову лише із підстав неможливості спільного проживання сторін в одній квартирі через неприязні відносини між собою. Вказані обставини судом при розгляді даної справи встановлені із технічного паспорту наданого позивачем котрий був виготовлений у 2007 році (за два роки до розгляду спору) на його замовлення, а також із рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2009 року по справі № 2-343/09, копія якого також надана позивачем. Таким чином, про наявність приміщень, котрі є предметом спору у даній справі було відомо позивачу, ще у 2009 році, однак остання, зловживаючи своїми правами не повідомила суд при розгляді першого аналогічного спору про визначення порядку користування квартирою, про ці приміщення, наслідком чого є розгляд аналогічного спору в рамках даного провадження.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356 Цивільного кодексу України), порядок здійснення права спільної сумісної власності регулюється положеннями ст. 358 ЦК України. Так, нормами вказаної статті визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В той же час порядок виділу частки, що є у спільній частковій власності, регламентується положеннями ст. 364 ЦК України, де передбачено, що у випадку коли виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Аналізуючи вказані норми закону слід прийти до висновку, що для виділу часток із спільної сумісної власності необхідне одночасне дотримання декількох умов, а саме, щоб із вимогою звернувся один із співвласників та частини, які просять виділити із спільної сумісної власності повинні бути такими, що їх можливо було розподілити у натурі, а у випадку неможливості такого поділу співвласник, котрий ініціював виділення може вимагати від інших співвласників відповідної матеріальної компенсації. І компенсація такої частки може бути надана лише за його згодою.

У даному судовому спорі із позовом звернувся один із співвласників, котрий вимагає не присудження йому компенсації частки у спільній власності, а навпаки просить присудити компенсацію іншому співвласникові й особа котрій пропонується присудити компенсацію не згодна на її отримання, а тому суд приходить до висновку, що норми ст. 358, та ст. 364 ЦК України не можуть бути застосовані.

Також виділ частки у спільному майні за рішенням суду регулюється і положеннями ст. 365 ЦК України, де передбачено, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, за одночасної наявності наступних обставин:

- частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

- річ є неподільною;

- спільне володіння і користування майном є неможливим;

- таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Більш того, для застосування норм даної норми обовязкова і наявність такої умови як попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Позивачем грошових коштів на депозитний рахунок суду для компенсації частки не вносилось, що є ще однією із підстав для відмови у задоволені позовних вимог про перерозподіл часток у спільній сумісній власності.

Крім викладеного суд вважає що позовні вимоги про визначення порядку користування та перерозподіл часток не можуть бути задоволені, оскільки в силу приписів ст. 364 ЦК України передбачено виділ часток в натурі, й відповідно для виділення запропонованих позивачем часток вони повинні існувати у натурі, в той же час вирішуючи спір в частині визначення порядку користування коморами № 3, № 4, № 5 у спірній квартирі, суд вважає за необхідне відхилити вказані позовні вимоги, оскільки я вбачається із пояснень експерта ОСОБА_6, допитаної в якості свідка в рамках кримінального провадження, остання під час проведення дослідження проводила візуальний огляд всієї спірної квартири та встановила, що на час огляду комор № 3, № 4, № 5, що зазначені у технічному паспорті, не існує. Аналогічні пояснення у письмовому вигляді, щодо фактичної відсутності спірних комор надані і ОСОБА_7, яка на даний час орендує кімнату площею 12,5 кв.м. у спірній квартирі. Суд критично відноситься до тверджень представника позивача, що оскільки спірні комори відображені у технічному паспорті, то те, що вони зруйновані не має ніякого значення, оскільки вони враховані до загальної площі, оскільки саме перерозподіл часток у праві користування за рахунок надання у користування відповідача балкону та трьох комор і є предметом спору, а фактична відсутність комор унеможливлює прийняття будь якого рішення щодо визначення порядку користування ними. Також судом при вирішені спору не приймаються до уваги данні технічних паспортів наданих представником позивача та висновок експерта №1 від 17.04.2018 року, виконаний на замовлення представника позивача, оскільки всі технічні паспорти не відповідають фактичному плануванню спірної квартири, а висновок експерта зроблений на підставі відомостей лише технічного паспорта без врахування фактичного планування квартири, та згідно з вказаним висновком запропоновано передати у користування відповідача приміщення (комори) у квартирі, яких не існує на час розгляду спору у суді.

Так само не підлягають задоволенню позовні вимоги про виділення у користування ОСОБА_4 кімнати № 2, площею17,1 кв.м., та позовні вимоги у частині залишення у загальному користуванні підсобних приміщень: коридору № 1, кухні № 7, ванни № 8, туалету № 7, оскільки позовні вимоги в цій частині вже були розглянуті та задоволені рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2009 року по справі № 2-343/09, що відповідно до положень ч. 3 ст. 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі.

Не можуть бути задоволені позовні вимоги в частині перерахунку розміру ідеальних часток співвласників до їх реального розміру, визначеного на підставі висновку експерта № 1 від 17.04.2018 року, оскільки до загальної площі приміщень, котрі підлягали поділу між сторонами включені комори № 3, № 4, № 5, яких на час розгляду спору не існує, а відтак розподіл часток між сторонами шляхом передання у власність відповідача комори № 3, № 4, № 5, котрих немає є невірним та не може враховуватись судом. Сторонами інших варіантів поділу приміщень не надано, а сам суд не маючи спеціальних знань не може самостійно визначити реальні долі кожної із сторін.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про проведення перерахунку розміру ідеальних часток співвласників, то підлягають відхиленню і позовні вимоги про визнання права приватної власності за ОСОБА_4 на 13/25 часток квартири, й позовні вимоги про призначення грошової компенсації ОСОБА_2 компенсації зміни розміру часток співвласників у сумі 7 351 грн. 00 коп.

Керуючись положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимого, то відповідно всі судові витрати на сплату судового збору та судові витрати повязані із розглядом справи покладаються на позивача.

Враховуючи викладене вище, керуючись положеннями ст. ст. 356, 358, 364, 365 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 77, 78, 79, 81, 141, 255, 263, 264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 в частині виділення їй у користування кімнати № 2, площею 17,1 кв.м., та залишення у загальному користуванні підсобних приміщень: коридору № 1, кухні № 7, ванни № 8, туалету № 7 закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

У виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження не більш як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення складено 20 грудня 2018 року.

Суддя: В.Б. Кулик

Справа № 333/6269/17

Провадження № 2/333/328/18

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

10 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого-судді Кулик В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Носаченка О.С.,

представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою із зміною часток, -

В С Т А Н О В И В:

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення, повязаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частину, повідомивши сторін та осіб, які брали участь у справі, що вони можуть ознайомитися з повним текстом рішення через десять днів.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 78, 81, 141, 259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 в частині виділення їй у користування кімнати № 2, площею 17,1 кв.м., та залишення у загальному користуванні підсобних приміщень: коридору № 1, кухні № 7, ванни № 8, туалету № 7 закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

У виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження не більш як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення буде складено 20 грудня 2018 року.

Суддя: В.Б. Кулик