Ухвала

30 липня 2018 року

м. Київ

справа № 361/5860/16-ц

провадження № 61-38822ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року та ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форвард» (далі - ПАТ «Банк Форвард») звернулося до суду з вищевказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання та використання платіжної картки від 27 лютого 2012 року № 95562939 у розмірі 20 528 грн 14 коп., посилаючись на те, що відповідач не виконував своїх зобов'язань за вказаним договором, укладеним ним із Публічним акціонерним товариство «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», у зв'язку з чим станом на 29 вересня 2016 року утворилася заборгованість на загальну суму 20 528 грн 14 коп., з яких: 19 744 грн 81 коп. - заборгованість за кредитом, 731 грн 31 коп. - заборгованість за процентами, 52 грн 02 коп. - три проценти річних від простроченої суми.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форвард» заборгованість за договором про надання та використання платіжної картки від 27 лютого 2012 року № 95562939 у розмірі 20 528 грн 14 коп., з яких: 19 744 грн 81 коп. - заборгованість за кредитом, 731 грн 31 коп. - заборгованість за процентами, 52 грн 02 коп. - три проценти річних від простроченої суми та судовий збір у розмірі 1 378 грн.

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив скасувати заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року у цій справі та призначити справу до розгляду в загальному порядку, посилаючись на те, що про час і місце розгляду справи суд його належним чином не повідомляв, чим позбавив його права приймати участь у судовому засідання і подавати докази у справі на заперечення заявлених банком позовних вимог.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року у цій справі залишено без задоволення.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 15 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року залишено без змін.

12 червня 2018 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року та ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2018 року, в якій просив скасувати заочне рішення та ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2018 року необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Оскільки ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2018 року відсутня у переліку ухвал, вказаних у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, і не була предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, то вона не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки заявник оскаржив у касаційному порядку ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2018 року про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року, яка не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження в означеній частині слід відмовити.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року також необхідно відмовити, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» передбачено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2018 року (на час подання касаційної скарги) - 1 762 грн.

Предметом спору в цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 528 грн 14 коп., яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн х 100=176 200 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Постанова Апеляційної суду Київської області від 15 травня 2018 року, якою залишено без змін оскаржуване заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року, ухвалена після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року та ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук