ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 липня 2018 року

м. Київ

справа № 369/7864/15-ц

провадження № 61-4341св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2015 року, ухвалене у складі судді Усатова Д. Д., та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 серпня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Лівінського С. В., Волохова Л. А., Мережко М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5, про визнання договору поруки та іпотечного договору припиненими.

В обґрунтування позову зазначила, що 18 липня 2008 року між нею і ПАТ «Банк Форум» укладено договір поруки, відповідно до умов якого вона зобов'язалася солідарно у повному обсязі відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_5, які виникли з кредитного договору № 0032/08/00-CLNv від 18 липня 2008 року. Також 18 липня 2008 року між нею і ПАТ «Банк Форум» укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано земельну ділянку і житловий будинок по вулиці АДРЕСА_1.

Вважає, що іпотечний договір укладений у забезпечення виконання її зобов'язань як поручителя за договором поруки від 18 липня 2008 року і є похідним від цього зобов'язання. На користь таких висновків свідчать умови договору, відповідно до яких у разі недостатності отриманих від продажу предмета іпотеки коштів для задоволення вимог іпотекодержателя останній має право задовольнити свої вимоги за рахунок іншого майна іпотекодавця.

Позивач вказує, що у кредитному договорі і договорі поруки не встановлено визначеного строку їх дії, тому, у зв'язку з непред'явленням ПАТ «Банк Форум» вимоги до поручителя протягом одного року з моменту укладення договору, її порука за зобов'язаннями ОСОБА_5 припинилася.

Оскільки іпотечне зобов'язання є похідним від зобов'язання поруки, позивач просила суд визнати припиненими договір поруки від 18 липня 2008 року і іпотечний договір від 18 липня 2008 року, що укладені між нею і ПАТ «Банк Форум».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2015 року у позові відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність доводів ОСОБА_4 щодо припинення іпотечного зобов'язання і зобов'язання поруки у зв'язку з непред'явленням ПАТ «Банк Форум» вимоги до неї протягом одного року з дня укладення договору поруки.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2015 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості і безпідставності позовних вимог.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2015 року і ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Суди неправильно застосували до спірних правовідносин положення статті 559 ЦК України, яка передбачає, що у разі, якщо строк виконання основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Оскільки кредитний договір № 0032/08/00-CLNv від 18 липня 2008 року і договір поруки від 18 липня 2008 року не містять встановленого строку їх дії, заявник вважає, що її порука за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_5 припинилася 18 липня 2009 року, так як ПАТ «Банк Форум» протягом року від дня укладення договору поруки не пред'явив до неї вимоги.

Зазначила, що існування судового рішення про солідарне стягнення з неї і ОСОБА_5 заборгованості не має правого значення для вирішення цієї справи, так як при розгляді справи про стягнення заборгованості суди не з'ясовували питання щодо чинності зобов'язання поруки і висновків з цього приводу у рішенні немає.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18 липня 2008 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Банк Форум» укладено кредитний договір № 0032/08/00-СLNv, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 500 000,00 доларів США.

Кредитні кошти надані строком до 17 липня 2018 року зі сплатою процентів за користування ними у розмірі 13,5% річних (пункти 1.2, 1.3 кредитного договору).

18 липня 2008 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язалася солідарно у повному обсязі відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором № 0032/08/00-СLNv від 18 липня 2008 року.

Зобов'язання поручителя перед кредитором є безумовними і ніяких умов, крім передбачених договором поруки, не потребують (пункт 1.2 договору поруки).

Відповідно до пункту 7.3 договору поруки договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

18 липня 2008 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигвінцевою Л. В. та зареєстрований у реєстрі за № 482.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 іпотечного договору ОСОБА_4, у забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором № 0032/08/00-СLNv від 18 липня 2008 року і додатковими угодами до нього, передала в іпотеку банку нерухоме майно - домоволодіння по вулиці АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2012 року, яке набрало законної сили, стягнено солідарно з ОСОБА_5 і ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0032/08/00-СLNv від 18 липня 2008 року у сумі 4 300 803,94 гривень. У задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки і іпотечного договору відмовлено. У задоволенні позову третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_7 про визнання недійсним іпотечного договору і правочину щодо надання згоди на укладення цього договору відмовлено.

Даним рішенням встановлено, що ОСОБА_5 не виконувала належним чином зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим банк скористався правом вимоги дострокового погашення заборгованості, яку визначив станом на 19 липня 2010 року у сумі 4 300 803,94 гривень, що складається із простроченої заборгованості з повернення кредитних коштів і процентів, а також із нарахованої пені.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Під основним зобов'язанням розуміється зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Згідно з іпотечним договором від 18 липня 2008 року іпотекою забезпечено виконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором № 0032/08/00-СLNv від 18 липня 2008 року щодо повернення кредитних коштів у розмірі 500 000,00 доларів США у строк до 17 липня 2018 року, нарахованих процентів за користування кредитними коштами з розрахунку 13,5% річних і можливої неустойки у розмірах та у випадках, передбачених основним зобов'язанням і цим договором, а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги (пункт 1.1. договору).

Умовами іпотечного договору від 18 лютого 2008 року прямо встановлено, що за цим договором іпотекою забезпечено виконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором № 0032/08/00-СLNv від 18 липня 2008 року, тому суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано відхилив доводи ОСОБА_4 щодо забезпечення іпотекою її зобов'язань як поручителя, які виникли з договору поруки від 18 липня 2008 року.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Частиною першою статті 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Цивільне законодавство відокремлює поняття строку дії договору та поняття строку (терміну) виконання зобов'язання (статті 530, 631 ЦК України).

Відповідно до пункту 7.3 кредитного договору № 0032/08/00-СLNv від 18 липня 2008 року цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Строк виконання зобов'язань за кредитним договором № 0032/08/00-СLNv від 18 липня 2008 року, встановлений до 17 липня 2018 року (пункт 1.2 договору), банком змінений, що підтверджується змістом рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2012 року.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Оскільки строк виконання зобов'язань за кредитним договором № 0032/08/00-СLNv від 18 липня 2008 року встановлювався до 17 липня 2018 року, але був змінений банком у зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у визнанні поруки такою, що припинилася з 18 липня 2009 року, у зв'язку з непред'явленням кредитором вимоги до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки.

Касаційний суд відхиляє доводи заявника про те, що у кредитному договорі № 0032/08/00-СLNv не встановлено визначений строк виконання, що, на думку позивача, свідчить про дію поруки протягом одного року з дня укладення договору поруки.

Такі твердження спростовуються змістом кредитного договору, відповідно до пункту 1.2 якого кінцевий строк повернення кредитних коштів встановлювався до 17 липня 2018 року.

Про те, що порукою забезпечене зобов'язання ОСОБА_5 щодо повернення кредиту у строк до 17 липня 2018 року, зазначено також у пункті 1.1 договору поруки від 18 липня 2008 року.

Чинність поруки ОСОБА_4 підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2012 року про солідарне стягнення з неї як поручителя і позичальника ОСОБА_5 кредитної заборгованості, яке набрало законної сили.

Посилання заявника на те, що при ухваленні рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2012 року суд не з'ясовував питання щодо чинності поруки є безпідставними, оскільки покладення на поручителя солідарної з позичальником відповідальності можливе лише у тому разі, якщо порука за кредитним зобов'язаннями є дійсною.

Передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення вимоги до поручителя є строком існування зобов'язання поруки.

Зі збігом даного строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права, кредитор вчиняти не може.

Таким чином, солідарне стягнення з ОСОБА_4 заборгованості рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2012 року підтверджує факт чинності її поруки за зобов'язаннями ОСОБА_5 на момент звернення кредитора ПАТ «Банк Форум» до суду з позовом про стягнення заборгованості.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що, відповідно до статті 410 ЦПК України, є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Києва-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов С. О. Погрібний Г. І. Усик