АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3375/18Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/789/722/18 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

Головуючого - Сташківа Б.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Романюк Х.Ю.

та сторін - позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/3375/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2018 року (суддя ОСОБА_3М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

У позовних вимогах просила стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 1600 грн., щомісячно. В обґрунтування цих вимог зазначає, що ОСОБА_5 - їх з відповідачем спільна дитина. Стосунки з ОСОБА_2 припинились, після чого дитина залишилась проживати з нею. Зазначає, що матеріальної допомоги, яку надає відповідач на утримання дочки є недостатньою для того, щоб задовольнити її потреби, а тому з нього слід стягувати аліменти.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, в розмірі 1000 грн., щомісячно починаючи з 1 лютого 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2018 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2018 року в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції та стягувати із ОСОБА_2, в її користь на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1600 грн., щомісячно починаючи з 28 лютого 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вказує що суд безпідставно не взяв до уваги факт тимчасових заробітків відповідача. Зазначає, що розмір аліментів визначається нею як із врахуванням мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку встановленого ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» так із врахуванням матеріального та майнового стану відповідача і вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1600 грн.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що доводи апелянта щодо його заробітків за кордоном, не відповідають дійсності, а також вказує, що його поїздки за кордон не впливають на його майновий стан в майбутньому.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підста викладених в ній.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив та просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на мотиви викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з матеріального та майнового стану відповідача, на утриманні якого є дружина, яка не працює, пенсійного віку бабці та матері інваліда II-групи з дитинства, враховуючи фінансові потреби дитини, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, матеріального становища сторін, визначив розмір аліментів у 1000 грн. щомісячно.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено такі неоспорювані обставини та відповідно до них правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ИД № 119851 від 08 грудня 2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Збаразького районного управління юстиції у Тернопільській області 08 грудня 2015 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_6

Від спільного проживання у них народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно акту обстеження житло-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_2 № 04-94/02-13 від 28 березня 2018 року, складеного комісією у складі сільського голови ОСОБА_7, секретаря сільської ради ОСОБА_8, депутата сільської ради ОСОБА_9, відповідач проживає ІНФОРМАЦІЯ_3. До складу його сім'ї, окрім нього входять: мати ОСОБА_10 (інвалід з дитинства II гр.), бабця ІНФОРМАЦІЯ_4 (пенсіонер) та дружина ОСОБА_11 Дана сім'я проживає у цегляному житловому будинку, який потребує ремонту. Господарські будівлі також потребують ремонту. Сім'я користується земельною ділянкою, розміром 1,87 га. В домашньому господарстві утримують корову, домашню птицю. Відповідач та ОСОБА_11 не працюють. Комісія вважає, що матеріально-побутові умови вказаної сім'ї важкі.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частини 1 статті 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статті 183, 184 СК України.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 р. та ратифікованої Постановою Верховної ОСОБА_3 України№789-XII від 27лютого 1991 р., суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 у період з 31 січня 2016 року по 24 грудня 2017 року неодноразово перетинав кордон України та ОСОБА_12, з метою тимчасової роботи та заробітку, про що відповідач не заперечував в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і не приймає доводи позивачки про те, що відповідач має постійний заробіток та роботу у ОСОБА_12, забезпечений матеріально і може сплачувати аліменти в розмірі 1600,00 грн. на неповнолітню дитину, оскільки вони не доведені доказами та побудовані на припущеннях, у супереч частини шостої статті 81 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що заробіток у ОСОБА_12 носить мінливий характер, відповідач виїжджає за кордон на тимчасові роботи. На утриманні відповідача є дружина, яка не працює, пенсійного віку бабця та мати- інвалід II-групи з дитинства. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що в даний час працює, займається підприємницькою діяльністю.

Суд першої інстанції при призначені розміру аліментів вірно керувався Законом України від 07 грудня 2017 року за №2246-VIII «Про державний бюджет на 2018 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2018 року становить 1860 грн. Таким чином, розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, повинен становити не менше 930 грн. щомісячно (50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку).

При визначенні розміру аліментів місцевий суд, відповідно до правил ст. 182 СК України, вірно врахував матеріальне становище платника аліментів та прийшов до правильного висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 192 СК України та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини є розмір аліментів у сумі 1000 грн.

При цьому, сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів у відповідності до частина 1 статті 192 СК України,яка передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту даної постанови.

День складання повного тексту постанови 30 липня 2018 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Судді: Парандюк Т.С.

ОСОБА_13