Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 318/537/16 Головуючий у 1-й інстанції Комишня Н.І.
Номер провадження 22-ц/778/1932/18 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2018 року про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Благовіщенська сільська рада Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, Управління Держгеокадастру у м. Енергодарі Запорізької області, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні власністю земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: Благовіщенська сільська рада Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області про усунення перешкод в користуванні власністю земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Благовіщенська сільська рада Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, Управління Держгеокадастру у м. Енергодарі Запорізької області, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні власністю земельною ділянкою.

20 жовтня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа: Благовіщенська сільська рада Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області про усунення перешкод в користуванні власністю земельною ділянкою.

20 лютого 2018 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій зазначала, що у власності відповідача перебуває земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, на якій розташована спірна теплиця. Наразі відповідач активно облаштовує та засаджує теплицю, яка частково, відповідно до висновку експерта знаходиться на ділянці позивача. Позивач вважає, що є велика ймовірність отримання доходу та користування земельною ділянкою позивача, що свідчитиме про нехтування законними правами.

На підставі викладеного просила суд, вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони здійснювати будь-які заходи, щодо спірної земельної ділянки, а саме: саджання та вирощування будь-яких овочевих культур та облаштування в теплиці, яка граничить з межею позивача позначеної літерою «Г» та «А» на земельній ділянці, яка розташована з адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2018 року заяву ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову мотивована тим, що відсутні обставини, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, за змістом вищезазначених норм закону, заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи. яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку з застосуванням відповідних заходів.

Отже, особи, які беруть участь у справі в цивільному процесі, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами. Заявник в клопотанні про забезпечення позову також повинен зазначити відомості щодо наявності, найменування, місцезнаходження рухомого та нерухомого майна у відповідного учасника процесу, до якого заходи забезпечення позову будуть застосовані, а також доказів вартості такого майна.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обгрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обгрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

По суті забезпечення позову є встановленням судом заборони здійснювати будь-які заходи, щодо спірної земельної ділянки, а саме: саджання та вирощування будь-яких овочевих культур та облаштування в теплиці, яка граничить з межею позивача ОСОБА_3 позначеної «Г» та «А» на земельній ділянці, яка розташована за адресою: вул. Шевченко, 67, с. Благовіщенка Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Благовіщенська сільська рада Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, Управління Держгеокадастру у м. Енергодарі Запорізької області, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні власністю земельною ділянкою.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони здійснювати будь-які заходи, щодо спірної земельної ділянки, ОСОБА_3, а саме: саджання та вирощування будь-яких овочевих культур та облаштування в теплиці, яка граничить з межею ОСОБА_3, остання не надала суду належних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду. Її заява ґрунтується лише на припущеннях.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновку суду щодо відсутності передбачених законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову та не свідчать про неправильне вирішення судом заяви фактично є черговим повторенням викладених обставин. які зазначалися заявником у заяві про забезпечення позову, які перевірені судом першої інстанції та їм дана належна оцінка. Вказані доводи не доводять неправильність оскаржуваної ухвали суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог процесуального закону, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.07.2018 року.

Головуючий

Судді: