Провадження № 2/643/5731/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2018 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Харченко А. М.,

за участі секретаря судових засідань - Горборукової М. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури №4 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, третя особа: Державна служба України з безпеки на транспорті, про відшкодування матеріальних збитків, завданих державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Московського районного суду м. Харкова знаходиться позов керівника Харківської місцевої прокуратури №4 Купріянова В.Б., який діє в інтересах Держави, до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування, в обґрунтування якого зазначено, що 10.05.2018 працівниками Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області на автодорозі Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв» 211+920 км проведено габаритно-ваговий контроль автопоїзду: автомобіль (тягач) марки «Volvо FH 1242т», модель - сідловий тягач Е, реєстраційний номер НОМЕР_1; причеп марки «SHMITZ SKO 27-а», модель - спеціалізований напівпричіп - рефрижератор -Е, реєстраційний номер НОМЕР_2. Автопоїздом здійснювалось перевезення товару (кондитерський виробів) з пункту навантаження - с. Солоніцевка Дергачівського району Харківської області, до пункту розвантаження - м. Херсон.

За результатами зважування автопоїзда складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0004108 від 10.05.2018, при цьому ж Управлінням Укртрансбезпеки у Миколаївській області складено Довідку №0012726 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, у якій зазначено про перевищення в зазначеному вище автопоїзді нормативно-вагових параметрів.

Фахівцем Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області 10.05.2018 складено Розрахунок №26/18 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 визначена сума плати за проїзд у розмірі 138,20 євро. Однак, вказана сума відповідачем у встановленому законом порядку та строк, визначений у повідомленні від 29.05.2018 самостійно сплачена не була.

На підставі викладеного прокурор просить суд стягнути з відповідача ФО-П ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України матеріальні збитки у сумі 4301,06 грн. завдані державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Ухвалою суду від 31.10.2018 у справі відкрито спрощене позовне провадження, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов.

Станом на 22.12.2018 року відзив на позовну заяву від відповідач до суду не надходив.

Відповідно до Детальної інформації про фізичну особу-підприємця ОСОБА_2, отриману судом з офіційного сайту Міністерства юстиції України, встановлено, що 09.07.1999 Департаментом реєстрації Харківської міської ради здійснено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за номером запису: 2 036904, із визначення декількох видів діяльності, одна з яких є «Вантажний автомобільний транспорт» за Кодом КВЕД 49.41.

Конституцією України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір (частини 1 та 3 статті 124 Конституції України).

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У справі Zand v. Austria від 12.10.1978 року Європейський суд з прав людини також зауважив, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства); по-друге, суб'єктний склад такого спору.

Разом з тим, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, у спорах між суб'єктами господарювання (ст. 20 ГПК України).

Під час розгляду питання про те, чи належить розглядати справу в порядку цивільного судочинства, суд звертає увагу на особливості правовідносин у справі, що виникли в зв'язку з перевищенням відповідачем нормативів допустимої ваги транспортного засобу, контроль за дотриманням яких здійснюється Державною службою України з безпеки на транспорті.

Так, згідно з підпунктами 15 та 27 пункту 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, а також здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

За положеннями пункту 1 Порядку здійснення державного контролю за автомобільним транспортом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.06 р. № 1567, Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

В свою чергу, стаття 55 Господарського кодексу України дає визначення поняття суб'єкта господарювання, яким визнаються учасники господарських відносин, що здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання серед інших є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Виходячи з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_2 з 1999 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, та здійснює поміж інших видів діяльності, господарську діяльність у сфері вантажного автомобільного транспорту.

В доданих до позовної заяви документах міститься копія Направлення на перевірку №010500 Управління Державної служби України з безпеки на транспорті у Миколаївській області та копія щотижневого графіку проведення рейдових перевірок, які здійснюються територіальними органами Державної служби України з безпеки на транспорті» у період з 07.05.2018 по 13.05.2018, зі змісту яких виходить, що у вказаний період посадові особи Укртрансбезпеки направлені для перевірки суб'єктів господарювання всіх форм власності відповідно до пункту 13 Порядку здійснення державного контролю за автомобільним транспортом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.06 р. № 1567, яким в свою чергу врегульовано процедуру здійснення державного контролю за суб'єктами господарювання.

З огляду на викладене, Укртрансбезпека в межах наданих повноважень 10.05.2018 перевіряла дотримання саме суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, встановлених габаритно-вагових параметрів, а відповідач, будучи фізичною особою-підприємцем, використовував належний йому транспортний засіб «Volvо FH 1242т», модель - сідловий тягач Е, реєстраційний номер НОМЕР_1, для здійснення підприємницької діяльності.

Одночасно необхідно відмітити, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування під час здійснення підприємницької діяльності, тому спір пов'язаний з вирішенням питання щодо стягнення коштів.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, враховуючи суб'єктний склад спору та господарський характер правовідносин, суд доходить висновку, що спір між сторонами належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 255, 258, 260, 261, 352-354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури №4 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, третя особа: Державна служба України з безпеки на транспорті, про відшкодування матеріальних збитків, завданих державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування, закрити.

Роз'яснити позивачу, що розгляд заявлених вимог віднесений до юрисдикції господарського суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п'ятнадцяти днів до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Московського районного суду

м. Харкова - Харченко А.М.