Номер провадження: 22-ц/785/3057/18
Номер справи місцевого суду: 496/1191/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

за участі секретаря Урум Т.В.

з участю: відповідачки ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2017 року (в складі судді Горяєва І.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

14.04.2017 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, а саме: визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 125,5 м2, жилою площею 71,2 разом із надвірними спорудами по провулку Астрономічний,9 в с. Маяки Біляївського району Одеської області.

17.08.2017 року позивач уточнив позов вимогою про визнання за ним права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,170 га кадастровий № :02:003:0139 по провулку Астрономічний,9 в с. Маяки Біляївського району Одеської області.

Позов обґрунтовано наступним.

З грудня 1992 року по грудень 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і перебуваючи у шлюбі побудували житловий будинок по провулку Астрономічний,9 в с. Маяки Біляївського району Одеської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності від 03.08.2010 року. Житловий будинок належить відповідачці на підставі свідоцтва про право власності від 26.07.2010 року. Під час перебування у шлюбі та після його розірвання позивач проживав у спірному будинку разом із відповідачкою і їхніми дітьми сином ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_5, що підтверджується довідками Маяківської сільської ради від 27.03.2015 року та від 14.07.2014 року.

Посилаючись на те, що будинок придбаний під час перебування у шлюбі і за рахунок спільних коштів та трудових затрат, спірний обєкт нерухомого майна є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач має право на визнання частки в цьому спільно набутому майні, що відповідає вимогам ст. ст. 60,70 СК України, позивач просив позов задовольнити.

Відповідачка не визнала позов у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 26.10.2017 рок у позові відмовлено.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить рішення суду від 26.10.2017 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність рішення суду.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 зазначив: житловий будинок побудований в період шлюбу і у спірному будинку позивач проживає разом із позивачкою, сином та донькою; суд безпідставно взяв до уваги пояснення свідків, що він у 1995 році покинув сімю, знаходився у розшуку і не приймав участі у будівництві будинку, а будинок фактично будувався позивачкою та її цивільним чоловіком, який помер у 2009 році; суд неповно зясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права; не взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_6 про те, що до 1995 року, коли позивач тимчасово вимушений був залишити країну, позивач разом із позивачкою розпочинав будівництво спірного будинку; суду не надавались докази про те, що позивач спільним коштами приймав участь у будівництві, оскільки позивач вважав за необхідне надати докази, відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, які доводять, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); суду апеляційної інстанції надається довідка Біляївської районної ради від 30.11.2017 року на підтвердження того, що позивач працював заступником директора у радгоспі «Червоний маяк», що спростовує твердження про те, що позивач ніде не працював; основний тягар будівництва у 1995 році ніс саме позивач; роком забудови житлового будинку є 1989 рік і з 1992 року родина почала проживати у будинку; суд безпідставно взяв до уваги довідку про те, що позивачка з 1995 року проживала і вела сумісне господарство з ОСОБА_7; в матеріалах справи наявний акт про те, що відповідачка і діти не проживають у спірному будинку; свідок ОСОБА_6 є рідною сестрою відповідачки, а свідок ОСОБА_4 є їхнім сином, з яким складні стосунки і ці свідки є упередженими, що викликає сумніви щодо достовірності їх пояснень; відповідачка стверджує, що він покинув її з дітьми у 1995 році, однак у тому ж 1995 році вона не зверталась до суду із позовом про розірвання шлюбу; шлюб розірвано у 2011 році, на що суд не звернув уваги; спір підлягає вирішенню на підставі ст. ст. 60,69,70,71 СК України, оскільки предметом поділу є майно, набуте подружжям під час шлюбу.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відповідачка ОСОБА_2 не скористалась правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

З грудня 1992 року по грудень 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Мають повнолітніх дітей сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 і доньку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2. Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 14.12.2011 року шлюб між сторонами розірваний (а.с.4,17,43,44).

Згідно даних «Армор», позивач ОСОБА_3 перебував у міждержавному розшуку з 01.06.1997 року по 12.08.2003 рік у звязку із притягненням до кримінальної відповідальності (а.с.45).

12.01.2009 року відповідачка ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,170 га по провулку Леніна,9 в с. Маяки Біляївського району Одеської області (а.с.51).

06.07.2010 року на імя відповідачки ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок по провулку Леніна,9 в с. Маяки Біляївського району Одеської області, яке, у встановленому законом порядку, зареєстроване 03.08.2010 року (а.с.52-58).

Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1989 року, ОСОБА_4 з 2000 року, а ОСОБА_8 з 2004 року (а.с.15,63-65).

Позивач ОСОБА_3 зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_4

Біляївського району Одеської області з 18.07.2014 року (а.с.4,4 зворот).

Позивач просить поділити спільне майно подружжя, а саме: визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 125,5 м2, жилою площею 71,2 разом із надвірними спорудами по провулку Астрономічний,9 в с. Маяки Біляївського району Одеської області, а також визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,170 га кадастровий № :02:003:0139 по провулку Астрономічний,9 в с. Маяки Біляївського району Одеської області.

Судом апеляційної інстанції нові обставини справи не встановлювались.

Між сторонами виникли правовідносини з права власності подружжя на майно, які регулюються нормами СК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові виходив з того, що позивач не довів своїх вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині зважаючи на наступне.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 60 ч.1, ст. 69 ч.1, ст. 70 ч.1 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При цьому, суд має виходити з обставин, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень тощо.

Судом першої інстанції на підставі пояснень відповідачки і свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 встановлено, що не зважаючи на те, що сторони перебували у шлюбі з 1992 року по 2011 рік, позивач у 1995 році покинув відповідачку разом з 2 дітьми і виїхав із с. Маяки, позивача оголосили у розшук, а через 18 років позивач повернувся і став заявляти, що він має право власності на спірний будинок, який будувався відповідачкою і її цивільним чоловіком за допомогою родичів відповідачки, крім того, будинок фактично не обладнаний для проживання в ньому протягом року, а використовувався як дача для відпочинку влітку. Позивач з 1995 року не приймав участі у будівництві спірного будинку, переховувався від правоохоронних органів і знаходився у розшуку за скоєння кримінального злочину. Кредит, який було взято на придбання каміння, фактично погасили батьки і сестра відповідачки.

У засіданні колегії суддів відповідачка підтвердила зазначені обставини і пояснила, що позивач після оголошення його у розшук в с. Маяки повернувся лише у 2014 році, і, оскільки позивачу необхідно було відновити документи, у липні 2014 року, на проханя позивача, вона дала згоду на його тимчасову реєстрацію у спірному будинку, що підтверджується належним доказом (а.с.4,4 зворот).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами, при цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст.57 ч.1 ЦПК України у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, ст. 76 ч.1 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, обґрунтовано виходив з того, що позивач ОСОБА_3 не надав належних та допустимих доказів не підтвердження того, що він

спільними коштами приймав участь у будівництві та утриманні спірного жилого будинку.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові за недоведеністю вимог, відсутні правові підставі для скасування судового рішення.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи позивача у скарзі про те, що: суд не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_6 про те, що до 1995 року, коли позивач тимчасово вимушений був залишити країну, він разом із позивачкою розпочинав будівництво спірного будинку; суду не надавались докази про те, що позивач спільним коштами приймав участь у будівництві, оскільки позивач вважав за необхідне надати докази, відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, які доводять, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); суду апеляційної інстанції надається довідка Біляївської районної ради від 30.11.2017 року на підтвердження того, що позивач працював заступником директора у радгоспі «Червоний маяк», що спростовує твердження про те, що позивач ніде не працював; основний тягар будівництва у 1995 році ніс саме позивач; роком забудови житлового будинку є 1989 рік і з 1992 року родина почала проживати у будинку; суд безпідставно взяв до уваги довідку про те, що позивачка з 1995 року проживала і вела сумісне господарство з ОСОБА_7; в матеріалах справи наявний акт про те, що відповідачка і діти не проживають у спірному будинку; свідок ОСОБА_6 є рідною сестрою відповідачки, а свідок ОСОБА_4 є їхнім сином, з яким складні стосунки і ці свідки є упередженими, що викликає сумніви щодо достовірності їх пояснень; відповідачка стверджує, що він покинув її з дітьми у 1995 році, однак у тому ж 1995 році вона не зверталась до суду із позовом про розірвання шлюбу; шлюб розірвано у 2011 році, на що суд не звернув уваги; спір підлягає вирішенню на підставі ст. ст. 60,69,70,71 СК України, оскільки предметом поділу є майно, набуте подружжям під час шлюбу, - не заслуговують на увагу з таких підстав.

Суд надав оцінку доказам у справі, зокрема поясненням свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_4 на підставі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів і оцінив належність, допустимість і достовірність, а також достатність та їх взаємний звязок у сукупності.

Та обставина, що відповідачка не зверталась в суд із позовом про розірвання шлюбу у 1995 році, або що вона звернулась з таким позовом лише у 2011 році, а також архівна довідка про те, що позивач працював у радгоспі «Червоний маяк» з 1986 по 1987 роки, у даному випадку, з врахуванням конкретних обставин справи і наявних доказів, не має правового значення для висновку про те, що позивач з 1995 року по 2010 рік (рік отримання позивачкою свідоцтва про право власності і реєстрації права власності на житловий будинок) приймав участь у будівництві та утриманні спірного нерухомого майна.

Посилання позивача на те, що спір підлягає вирішенню на підставі ст. ст. 60,69,70,71 СК України, оскільки предметом поділу є майно, набуте подружжям під час шлюбу, не виключає обовязку позивача довести суду про ступінь його трудової та (або) фінансової участі в будівництві, утриманні та зроблених поліпшень стосовно спірного майна за період з 1995 року по 2010 рік.

Позивач, всупереч вимог закону про обовязковість доведення своїх вимог перед судом, не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій належних, допустимих і достатніх доказів, які б у своїй сукупності дали змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування у даній справі.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за

захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки позивач не довів своїх вимог, відсутні підстави для ствердження про порушення прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Оскільки апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню судом апеляційної інстанції, позивач не має права на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 30.08.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_9

ОСОБА_10