РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 643/3290/18
Провадження № 2/643/3364/18

25.07.2018 Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Єрмак Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником 21/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м.Харків, вул. Малинівська, будинок № 31, на підставі договору дарування частки житлового будинку від 08.09.2017 року. В зазначеному будинку проживають відповідачі у справі, які були членами сімї колишнього власника та з її дозволу були заселені в спірну квартиру, через що вона як власник не може у встановленому порядку користуватися своїм майном. Посилаючись на норми ст. 156 ЖК України просить суд усунути перешкоди у користуванні 21/100 частини житлового будинку, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення відповідачів з вказаного будинку.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися.
Відповідачами у встановлений строк та станом на момент прийняття рішення по справі не надано заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву та доказів, котрими підтверджуються заперечення проти позову.
Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач є власником 21/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м.Харків, вул. Малинівська, будинок № 31.
В позові позивач зазначає, що відповідачі втратили право користування спірним будинком, тому що перестали бути членами сімї власника.
В підтвердження свого позову позивач надав наступні докази: копія договору дарування, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копія довідки про реєстрацію місця проживання особи, копія квитанції про сплату житлово-комунальних послуг, копія паспорту позивача.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника непотрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
В силу ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з того, що відповідач ОСОБА_2 була заселена до спірного житла як член сім'ї своєї матері- Афоніної В.О., за життя останньої. Відповідач ОСОБА_3 була зареєстрована за даною адресою зі згоди колишнього власника ОСОБА_5, тобто вони користуються житлом на законних підставах.
Посилання позивача на створення їй відповідачами перешкод у користуванні належною їй часткою житлового будинку свого підтвердження не знайшли, оскільки доказів створення таких перешкод позивачем не надано.
Зважаючи на викладене, суд не вбачає передбачених законом підстав для виселення відповідачів, незаконність користування якими спірним житлом в суді не доведена.
Крім того, позивачем не надано доказів щодо відсутності у відповідачів права власності на іншу частину спірного будинку, а також відомостей щодо інших власників спірного домоволодіння.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13,76-81,89,141,264-265 ЦПК України, суд,-
В задоволені позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 31, кім. 204.
Суддя: Н.В.Єрмак