30.11.2018 Єдиний унікальний номер 205/7933/18
Провадження № 6/205/240/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду Шавула В.С., розглянувши подання державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В :

31 жовтня 2018 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло дане подання.

В поданні державний виконавець зазначає, що на виконанні у державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра перебуває виконавче провадження №566998747 з примусового виконання виконавчого напису №2313 від 16.04.2018 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» борг у сумі 36 870,55 грн.

У звязку з тим, що у боржника ОСОБА_1 на території України існують невиконані зобовязання, заявник просить тимчасово обмежити право виїзду за межі України останнього.

Згідно ч.1 ст. 441 ЦПК України, суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Суд, вивчивши матеріали подання вважає, що в задоволенні подання державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра необхідно відмовити виходячи з наступного.

Встановлено, що на примусовому виконанні у Новокодацькому відділі державної виконавчої служби м. Дніпра перебуває виконавче провадження №566998747 з примусового виконання виконавчого напису №2313 виданого приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» борг у сумі 36 870,55 грн.

Постановами державного виконавця Новокодацького ВДВС від 05 липня 2018 року відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, Відповідно ст.441 ЦПК України, в чинній редакції, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року.

Положеннями ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо, зокрема, він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків, тобто коли боржник має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Отже, зі змісту вищезазначених положень вбачається, що обов'язковою підставою для задоволення судом подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, в інтересах національної чи громадської безпеки, з метою захисту прав і свобод інших осіб.

На підставі визначених у ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» обов'язків боржника можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, і коли виконати цей обов'язок не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З копій документів, що додані заявником до подання не вбачається умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на неї обов'язків.

Тобто, належних, достатніх та допустимих доказів ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим написом нотаріуса, матеріали не містять, отже заявником не надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником своїх обов'язків по сплаті боргу, його наміру ухилитися від виконання покладених на нього зобов'язань шляхом виїзду на постійне місце проживання до іншої країни та його приховування від виконавчих органів, а відділом державної виконавчої служби вжито ряд необхідних заходів для своєчасного і повного примусового виконання зазначеного судового рішення.

Отже, виконавчою службою, в порушення вимог ст.ст. 77-78 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, як і не доведено ті обставини, на які заявник посилається в своєму поданні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обмеження права ОСОБА_1 виїзду за межі України є порушенням її права гарантованого Конституцією України, а також те, що в матеріалах подання не вбачається жодних підстав для застосування подібного заходу щодо нього.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України, суд, ?

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_1, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Шавула