Справа № 345/4014/17
Провадження № 22-ц/779/768/2018
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю ОСОБА_2 та його представника,

представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_5, Відділ ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції ГТУЮ про витребування майна з чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Калуського міськрайонного суду від 23 квітня 2018 року під головуванням судді Мигович О.М., в м. Калуш,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1, що стверджується свідоцтвом про право власності від 22.12.2005 року та свідоцтва про право на спадщину від 17.05.2010 року.

На виконання рішення суду 30.08.2013 року відбулися прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна,а саме вищевказаної квартири. Згодом прилюдні торги відповідно до рішення Калуського міськрайонного суду від 07.05.2014 року визнані недійсними. Також даним рішенням визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане на ім'я ОСОБА_5 серія НОМЕР_2 від 06.09.2013 року, зареєстроване в реєстрі №1034.

В березні 2015 року позивачі звернулися в реєстраційну службу Калуського міськрайонного управління юстиції з метою реєстрації прав власності на нерухоме майно та внесення запису про скасування попередньої державної реєстрації права власності. Однак, згідно рішення Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно №19909162 від 11.03.2015року, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відмовлено у внесенні запису про скасування державної реєстрації права власності та повідомлено реєстратором, що квартира 02.03.2015року продана ОСОБА_5 відповідачу ОСОБА_3

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вважають, що відповідачка не є добросовісним набувачем майна, що внаслідок укладення договору купівлі-продажу 02.05.2015року, їхні права власності грубо порушено, факт вибуття майна не з їхньої волі доведено повністю та встановлено судовим рішенням, більше того ОСОБА_2 повністю сплатив заборгованість за рішенням суду від 25.05.2011 року, що стверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 06.12.2016року. Просили позов задовольнити з вищенаведених підстав.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 23 квітня 2018 року позов задоволено.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.02.2018 року, про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 яка належить позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, здійснювати скасування чи поновлення записів про державну реєстрацію права власності на квартиру, заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно цього майна - після набрання рішенням законної сили.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування всіх обставин справи, в суді не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам, викладених у рішенні.

Суд прийшов до невірного висновку, щодо задоволення позовних вимог та не врахував обставин справи та рішення, що приймалися судами в процесі розгляду заяви ОСОБА_2, ОСОБА_4

Судом першої інстанції не враховано того, що в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2016 року, зазначено що, суди при вирішенні спору не звернули уваги, що спірне майно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, а тому відповідно до ч.2 ст.388 ЦК України, позивачі як власники майна, переданого на примусову реалізацію, не мають права віндикаційної вимоги до набувача цього майна ОСОБА_5 як і до наступних набувачів, зокрема ОСОБА_3

Не взято до уваги й позицію ВСС України, висловлену в ухвалі від 08.11.2017р. де зазначено,що у разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені Продаж майна на прилюдних торгах, проведених з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, не змінює статусу особи, яка придбала майно з прилюдних торгів як добросовісний набувач, у якого майно не може бути витребувано за будь-яких умов.

Крім того, в рішенні від 07.05.2014р. про визнання недійсним прилюдних торгів не ставилось вимог про скасування Державної реєстрації права власності №2663957 та рішення Державного реєстратора № 6272691 від 26 вересня 2013 року.

Апелянт зазначає, що в п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014року №5, «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). Тому пред'явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і крім того, не є належним способом судового захисту, оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове яким у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів даної справи рішенням Калуського міськрайонного суду від 25.02.2011р. у справі за позовом ПАТ «Західінкомбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ТзОВ «Іско» про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості за кредитним договором стягнуто з ТОВ «Іско» на користь ПАТ «Західінкомбанк» заборгованість за кредитним договором від 16.06.2006р. № 16060206 у розмірі 85 299,45 грн, судові витрати у розмірі 887,51 грн та звернуто стягнення на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2, що належала ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Дане рішення 25.02.2011 року звернуто до виконання.

Приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу 26.09.2013 року відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта про проведення прилюдних торгів, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області ОСОБА_7 04.09.2013р. видано свідоцтво на право власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 44,2 кв.м., на ім'я ОСОБА_5

02 березня 2015року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 19.05.2015 р.задоволено позов у справі № 345/963/15-ц за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 02 березня 2015року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Апеляційним судом Івано-Франківської області 25.06.2015 року дане рішення скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Калуським міськрайонним судом було ухвалено рішення від 14.11.2017 року в справі № 345/1986/17 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним (нікчемним) на підставі ст. 228 ЦК України, яким у задоволенні позову відмовлено. Дане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.01.2018 року. ОСОБА_2, ОСОБА_4 було подано позов до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння. Калуським міськрайонним судом рішенням від 05.11.2015 р. по справі № 345/2450/15-ц, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.12.2015 р., позов задоволено. 30 березня 2016 р. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ названі рішення та ухвала скасовані, справу направлено на новий розгляд до Калуського міськрайонного суду. В ухвалі касаційного суду зазначено, що не можна погодитись з висновками судів, оскільки при вирішенні спору суди не врахували, що спірна квартира з володіння позивачів вибула у порядку, встановленому для виконання судових рішень. При новому розгляді справи позивачі ОСОБА_4 подали суду заяву про залишення позову без розгляду, яку суд задовольнив, а 16.11.2017 року позивачі ОСОБА_4 повторно звернулися до суду з даним позовом. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи не виконав вказівок суду касаційної інстанції у попередній справі, які є обов'язковими для суду який заново розглядає справу. За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Оскільки добросовісне набуття у розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Вказаний у ч. 1 ст. 388 ЦК України перелік підстав, коли власник має право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Виключенням є закріплене у ч. 2 ст. 388 ЦК України правило, згідно з яким майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. У справі встановлено, що реалізація спірної квартири відбулася у примусовому порядку у зв'язку з невиконанням позивачем у добровільному порядку рішення суду про стягнення боргу.

У разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені.

Продаж майна на прилюдних торгах, проведених з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, не змінює статусу особи, яка придбала майно з прилюдних торгів як добросовісний набувач, у якого майно не може бути витребувано за будь-яких умов.

Як свідчать матеріали справи при скасуванні прилюдних торгів сторони не поверталися у попереднє становище і повторні прилюдні торги не проводилися. Кошти одержані з прилюдних торгів пішли на покриття боргів позивачів. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 жовтня 2011 року у справі № 3-98гс11, яка має враховуватися усіма судами. Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ч. 1 ст. 388 ЦК України, на яку посилається позивач у позові, як на підставу для задоволення позовних вимог, не підлягає застосуванню, оскільки спірна квартира була продана у порядку, встановленому для виконання судових рішень, а отже, для правильного вирішення спору необхідно застосувати норми ч. 2 ст. 388 ЦК України. Крім того, право ОСОБА_3, яка придбала квартиру за договором купівлі-продажу є похідним від права на спірну квартиру ОСОБА_5, як її набувача на аукціоні. Вищеназваними судовими рішеннями (від 25.06.2015р.та 14.11.2017р.) у позовах ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири та визнання правочину недійсним (нікчемним) відмовлено і зазначені рішення є преюдиційними при розгляді даної справи.

Отже, суд першої інстанції при вирішенні спору не звернув уваги, що спірне майно було відчужене у порядку, встановленому для виконання судових рішень, а тому відповідно до ч.2 ст. 388 ЦК України, позивачі, як власники майна, переданого на примусову реалізацію, не мають права віндикаційної вимоги до набувача цього майна ОСОБА_5, як і до наступних набувачів, зокрема ОСОБА_3

Колегія суддів прийшла до переконання, що при наведених обставинах рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням вимог матеріального і процесуального права, тому не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити. Рішення Калуського міськрайонного суду від 23 квітня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_5, Відділ ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції ГТУЮ про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 (под.ном. НОМЕР_1) по 384 грн з кожного судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 липня 2018 року.

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко

М.Д. Горейко