Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження №22ц/778/2633/18
головуючий у 1 інстанції: Геєць Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Дашковської А.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, ухвалене в м. Запоріжжі 14 травня 2018 року (повний текст судового рішення складено 18 травня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилаючись на те, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя необхідний для її фізичного, розумного, духовного, морального і соціального розвитку, просить стягнути з відповідача аліменти на малолітню дитину у розмірі 14 920 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4, аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 25.01.2018 року до її повноліття.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.

Доводами апеляційної скарги є: скрутне матеріальне становище відповідача, недопустимість доказів, невірні висновки суду щодо розміру аліментів, невірного висновку щодо змоги батька надавати більшу допомогу, про стягнення аліментів з дня ухвалення рішення суду, неврахування судом сплачених вже аліментів.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, батьками малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Як встановлено судом першої інстанції батько проживає окремо від дитини, а тому відповідно до вимог ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України має обов'язок брати участь у її утриманні.

Так, згідно ч. 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізичного, так і духовно.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Як далі зазначив суд попередньої інстанції у оскаржуваному рішенні, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини.

Статтею 7 Закону України „Про Державний бюджет на 2018 рік" встановлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 року з 01 січня 2018 року у розмірі 1492 грн.

З наданих відповідачем доказів долучених до матеріалів справи, за період часу з березня по квітень 2018 року відповідачем витрачено кошти на дитину у розмірі 10 999,1 грн., зокрема, купувався одяг, іграшки, продукти харчування, відвідування розважальних закладів та інше.

Разом з цим, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що нею щомісячно витрачаються кошти у розмірі 29 900 грн., оскільки з наданих позивачем доказів не вбачається, що саме сума у такому розмірі витрачається саме на дитину.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Апеляційна скарга не мітить нових доказів, які б вказували на те, що суд не врахував певних обставин, які могли б вплинути на розмір аліментів, а стягнення аліментів у сумі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття на дитину, буде достатнім для забезпечення нагальних потреб дитини і буде відповідати її інтересам.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Ті виплати аліментів (на, що є посилання у апеляційній скарзі), які відбулися у період стягнутий судом, повинні бути враховані в ході виконання даного рішення суду, оскільки суд відповідно до вимог Сімейного кодексу України (зазначена ч. 1 ст. 191) стягнув аліменти з дати подачі позову до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наявність скрутного становища, на яке є посилання в апеляційній скарзі, відповідачем не доведено, до апеляційної скарги в цій частині не надано жодного доказу.

Відповідач не пропонує апеляційному суду свого розрахунку, не визначає свого бачення розміру аліментів, які він вважає за можливе сплачувати на утримання своєї дитини, враховуючи в першу чергу інтереси останньої. Фактично позиція відповідача як в суді першої інстанції так і зазначена в апеляційній сказі не є конструктивною, полягає взагалі у запереченні будь-яких доводів позивача, не направлена в цій справі на захист інтересів своєї ж дитини, на, що, окрім іншого, вказує вимога до суду в тому числі і до апеляційного суду про відмову в позові щодо стягнення з нього будь-якого розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо недопустимості доказів, невірних висновків суду щодо розміру аліментів, невірного висновку щодо змоги батька надавати більшу допомогу, про стягнення аліментів з дня ухвалення рішення суду - зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підстави відмови в позові, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 Залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 30 липня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: