Справа № 461/5198/17 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/1696/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Апеляційного суду Львівської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року, постановлене у складі судді Городецької Л.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України, ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

27 липня 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України, ОСОБА_4, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та остаточно уточнивши позовні вимоги просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 153 090 грн. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що розпорядженням № 5 голови обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України ОСОБА_4 від 21 квітня 2017 року позивача звільнено з 24 квітня 2017 року з посади заступника голови профкому ТзОВ «ОСОБА_5 Системс УА ГмбХ» відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення Статуту профспілки та виключено з членів профспілки. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 11 липня 2017 року вказане вище розпорядження скасовано та поновлено ОСОБА_3 членом профспілки та на посаді заступника голови ППО ТзОВ «ОСОБА_5 Системс УА ГмбХ» профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України, у звязку з чим, на підставі ст. 253 КЗпП України, з роботодавця на його користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України на користь ОСОБА_3 151 200 (сто пятдесят одну тисячу двісті) гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за один місяць у сумі 13 860 гривень допущено до негайного виконання.

Вказане рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року оскаржив відповідач - ОСОБА_2 обласна організація профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд неповно зясував усі фактичні обставини справи, неповно дослідив та не надав належної оцінки доказам по справі, а відтак рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що суд першої інстанції обчислив середній заробіток ОСОБА_3 виходячи з виплат, отриманих ним за січень та лютий 2017 року, при тому, що попередніми двома місяцями роботи ОСОБА_3, що переду4вали звільненню, є лютий та березень 2017 року.

Звертає увагу, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємцівта громадських формувань, з 23.06.2017 року ОСОБА_3 перебував на керівній посаді в іншій профспілковій організації та з цього часу отримував відповідну заробітну плату, у звязку з чим розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 24 000 грн. 00 коп., тобто в період з 24.04.2017 року по 22.06.2017 року.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Частиною 1 ст. 368 ЦПК України передбачено, що судом апеляційної інстанції справи розглядаються за правилами, встановленими для розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду, що випливає із трудових відносин, а саме стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 151 200 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників, тобто в порядку письмового провадження, і відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався лише частково.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на підставі рішення суду позивача поновлено на роботі, на його користь слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 151 200, 00 грн. за час вимушеного прогулу без відрахувань обовязкових платежів та зборів за період з 24 квітня 2017 року по 24 квітня 2018 року день ухвалення рішення, що становить 240 днів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте не погоджується з розміром такої з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 2 червня 2008 року по 29 лютого 2012 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТзОВ «ОСОБА_5 Системс УА ГмбХ» та працював оператором верстатів з програмним керуванням, звільнений у зв'язку з обранням заступником голови Первинної профспілкової організації зазначеного ТзОВ 29 лютого 2012 року. З цієї посади він звільнений за п. 1ст. 41 КЗпП України згідно розпорядженням № 5 від 21 квітня 2017 року.

Постановою виконавчого комітету ОСОБА_2 обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України № В-Х-ІІІ від 12 квітня 2017 року разом з іншим за порушення Статуту профспілки і дискредитацію профспілки ОСОБА_3 відсторонено від виконання обов'язків заступника голови первинної профспілкової організації ТзОВ «ОСОБА_5 Системс УА ГмбХ» з 12 квітня 2017 року по 31 травня 2017 року із збереженням заробітної плати і забороною його перебування на території підприємства.

Розпорядженням № 5 голови обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України ОСОБА_4 від 21 квітня 2017 року ОСОБА_3 звільнено з 24 квітня 2017 року з посади заступника голови профкому ТзОВ «ОСОБА_5 Системс УА ГмбХ» відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення Статуту профспілки та виключено з членів профспілки. Вказане розпорядження ОСОБА_3 отримав 24 квітня 2017 року.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова у справі № 461/3081/17 від 11 липня 2017 року скасовано постанову виконавчого комітету ОСОБА_2 обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України № В-Х-ІІІ від 21 квітня 2017 року, скасовано розпорядження голови ОСОБА_2 обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України № 5 від 21 квітня 2017 року, поновлено ОСОБА_3 членом профспілки ППО Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_5 Системс УА ГмбХ», поновлено ОСОБА_3 на посаді заступника голови ППО Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_5 Системс УА ГмбХ» профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 17 січня 2018 року вирішено рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2017 року в частині скасування постанови виконавчого комітету ОСОБА_2 обласної ОСОБА_6 Профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України В-ХП-І від 21 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_15 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ч. 1ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Згідно ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок) передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата (абз. 3 п. 2). Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи, звільнення ОСОБА_3 відбулося 24 квітня 2017 року, а відтак середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме, за лютий та березень 2017 року.

Згідно довідки Головного Управління Пенсійного фонду України, нарахована заробітна плата позивача за лютий та березень місяці становить по 12 600, 00 гривень.

Також з матеріалів справи вбачається, що у лютому 2017 року ОСОБА_3 відпрацював повний календарний місяць, з них робочих днів 20, а у березні 2017 року позивачем також відпрацьовано повний календарний місяць у якому 22 робочих днів. Таким чином, за два місяці позивачем відпрацьовано 42 робочих днів та отримано 25 200, 00 гривень. Відтак, середньоденна заробітна плата становить 600, 00 гривень (25200, 00 грн. : 42 дні = 600, 00 грн.).

А відтак, заробіток за час вимушеного прогулу з 24 квітня 2017 року по 24 квітня 2018 року складатиме 144 000 грн. 00 коп. (600, 00 грн. х 240 р.д.). І такий слід стягнути з відрахуванням всіх обовязкових платежів і зборів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати.

Тому в цій частині доводи апелянта заслуговують на увагу.

В той же час, не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що з червня 2017 року ОСОБА_3 обіймає посаду керівника іншої профспілкової організації, а тому розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу потрібно рахувати з 24.04.2017 року по 22.06.2017 року, що складає 40 робочих днів, оскільки такі є безпідставними з наступних підстав.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Законодавством не передбачено жодних підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Вказане узгоджується з правоваою позицією, висловлено в постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року (№ 6-511цс16) та від 21 вересня 2017 року (№ 6-2597цс16).

В решті доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідження поданих суду доказів.

Відтак, колегія суддів вважає встановленою наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення в частині суми стягуваного середнього заробітку за час вимушеного прогулу із зменшенням суми стягнення із відповідача в користь позивача до 144 000 грн. 00 коп. В решті рішення суду слід залишити без змін.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.п. 2, 8 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції щодо розміру стягуваної заробітної плати, не відповідають обставинам справи, рішення суду в цій частині підлягає зміні.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч.5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 27 липня 2018 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України - задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року в частині суми стягуваного заробітку за час вимушеного прогулу змінити, зменшивши суму стягнення із ОСОБА_2 обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України (місцезнаходження за адресою: м. Львів, проспект Шевченка, 7 каб. 39) в користь ОСОБА_3 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуванням всіх обовязкових платежів і зборів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати за період з 24 квітня 2017 року по 24 квітня 2018 року із 151 200 грн. 00 коп. до 144 000 грн. 00 коп.

В решті рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 липня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_16