П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2018 року м. Рівне

справа № 562/3129/16-ц

провадження № 22-ц/787/1290/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), ОСОБА_1, ОСОБА_2,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк",

відповідач ОСОБА_3,

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області в складі судді Шуляка А.С. від 16 березня 2018 року, ухваленого в 12 год. 16 хв. в м. Здолбунів, дата складення повного судового рішення не вказана,

в с т а н о в и в:

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувало, що відповідно до договору б/н від 20.02.2012 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 6.03.2010 року та Тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.

В зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 30 вересня 2016 року в неї виникла заборгованість у розмірі 57441 грн. 64 коп., з яких 7747 грн. 65 коп. заборгованість за кредитом, 43532 грн. 48 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 2950 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. фіксована частина штрафу та 2711 грн. 51 коп. процентна складова штрафу за порушення грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене, ПАТ КБ "ПриватБанк" просило стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 березня 2018 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість по кредитному договору № б/н від 20 лютого 2012 року, яка станом на 30 вересня 2016 року становить 54230 грн. 13 коп. та складається з: заборгованості за кредитом в сумі 7747,65 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 43532,48 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 2950,00 грн.

Відмовлено ПАТ КБ "ПриватБанк" в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_3 штрафу в сумі 500 грн. (фіксована частина) та штрафу в сумі 2711,51 грн. (процентна складова). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що в зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за укладеним з ПАТ КБ "ПриватБанк" кредитним договором, в неї виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь позивача. Однак, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу в сумі 500 грн. (фіксована частина) та штрафу в сумі 2711,51 грн. (процентна складова) в зв'язку з тим, що штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те ж порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне і те саме порушення.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі представник відповідача - адвокат ОСОБА_4 покликається на його незаконність в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що на підтвердження укладення договору приєднання позивачем суду надано Анкету - заяву відповідача про приєднання до ОСОБА_5 і Правил надання банківських послуг ПриватБанку від 20.02.2012 року, згідно якої відповідач звернулася до позивача про оформлення на своє ім'я зарплатної картки, а не кредитки "Універсальна", а тому Довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна" 55 днів пільгового періоду" являється неналежним доказом у даній справі відповідно до ст. 77 ЦПК України.

Відсутність у заяві-анкеті, зазначеної відповідачем, суми бажаного кредитного ліміту доводить, що сторони не дійшли згоди стосовно встановлення відповідачу кредитного ліміту, тобто укладення кредитного договору.

Передбачені анкетою-заявою відповідача ОСОБА_6 клієнта, ОСОБА_5 та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, до яких згідно умови анкети-заяви мала намір в цілому приєднатись відповідач та які разом із заявою становили би між нею та банком договір про надання банківських послуг у справі відсутні.

Зазначає, що в судовому засіданні 13.10.2017 року представником позивача був наданий наказ №906 СП-2012-65-45469 від 14.02.2012 року про актуалізацію ОСОБА_5 і правил надання банківських послуг, згідно якого наказом №СП-2011-6935666 від 26.12.2011 року було проведено чергову актуалізацію ОСОБА_5 і правил надання банківських послуг ПриватБанку (Україна).

Зміст вказаного наказу свідчить про те, що надані позивачем ОСОБА_5 та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 6.03.2010 року № СП-2010- 256, до 20.02.2012 року змінювалися не менше двох разів та вже не діяли.

Звертає увагу на те, що укладення договору відкриття рахунку законодавство пов'язує не з підписанням клієнтом анкети-заяви на відкриття рахунку, а з датою відкриття рахунку і номером рахунку, зазначеними уповноваженим працівником банку на заяві про відкриття цього рахунку в розділі "Відмітки банку".

Всупереч вимогам пунктів 1.14., 1.18. та додатку 6 до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року №492, в розділі "Відмітки банку" анкети-заяви про приєднання до ОСОБА_5 і Правил надання банківських послугу Приватбанку від 20.02.2012 року відсутні обовязкові реквізити: дата та номер рахунку, підпис уповноваженої банком особи, на яку покладено обов'язок приймати рішення про відкриття поточних рахунків клієнтів.

Крім того, суд першої інстанції не дослідив та не оцінив розрахунок заборгованості згідно з вимогами ст.89 ЦПК України, необґрунтовано не прийняв до уваги доводи сторони відповідача про його невідповідність, передбаченим ст.70 ЦПК України, вимогам допустимості.

З наведених підстав просить рішення Здолбунівського районного суду від 16 березня 2018 року в частині підстав відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача штрафу в сумі 500 грн. та штрафу в сумі 2711,51 грн. змінити, а в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредитному договору в розмірі 54230 грн. 13 коп. скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подавався.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах»ліквідовано Апеляційний суд Рівненської області та утворено Рівненський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Рівненську область, з місцезнаходженням у місті Рівному.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів»апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України(в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Рівненської області.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20 лютого 2012 року ОСОБА_7 підписала анкету-заяву про приєднання до ОСОБА_5 та правил надання банківських послуг ПриватБанку, в якій зазначено особисту інформацію відповідачки, а саме: прізвище, ім'я , по батькові, серію та номер паспорта, сімейний стан, освіту, адресу проживання, адреса реєстрації, номери засобів звязку, інформацію про місце роботи тощо.

Подавши відповідну заяву відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з ОСОБА_6 клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає укладений між нею та позивачем договір про надання банківських послуг.

Із вказаної анкети-заяви від 20 лютого 2012 року вбачається, що відповідач виявила бажання на отримання зарплатної картки. Відмітки в графах "платіжна карта кредитка "Універсальна", "Картка Gold", "Пенсійна картка", "Ощадкнижка (депозит)", "Дебетова особиста картка", "Ідентифікація паспортом" відсутні, а в графі "бажаний кредитний ліміт" не вказано суму такого ліміту.

Будь-яка інша Анкета-заява ОСОБА_3 на отримання картки "Універсальна" або інших кредитних карток в матеріалах справи також відсутня.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином суд вважає, що надані позивачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", а також ОСОБА_5 та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 6.03.2010 року № СП-2010-256, не є складовими частинами укладеного між сторонами договору.

Належних та допустимих доказів, що саме ці тарифи, ОСОБА_5 та правила надання банківських послуг мала на увазі відповідач, коли підписувала 20.02.2012 року Анкету-заяву про приєднання до ОСОБА_5 та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, суду не надано.

Зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Крім того, в анкеті-заяві відсутні дані про ознайомлення відповідача з ОСОБА_6 клієнта та її отримання в письмовому вигляді.

ОСОБА_6 клієнта і Тарифи є складовою договору про надання банківських послуг, а отже на підставі наявних в матеріалах справи доказів не можна встановити, що сторони дійшли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_3 отримала саме кредитну картку, який кредитний ліміт цієї картки та строк її дії.

Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника є аналітичним документом банку, складений в односторонньому порядку і не погоджений з відповідачем, тому не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

Представлені банком роздруківки фотознімків відповідачки з пластиковими картками також не можуть бути прийняті судом у якості належних та допустимих доказів, оскільки на фотознімках не відображається інформація щодо номеру пластикових карток та на підставі якого саме договору вони видавались.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що жоден із наданих позивачем доказів не містить ні підтвердження факту надання кредитних коштів відповідачу (у готівковій або безготівковій формі), ні факту видачі відповідачу відповідного платіжно-кредитного інструменту (платіжної картки), про що стверджував позивач.

Отже, позивачем не доведено факту видачі банком і отримання позичальником указаної в позовній заяві кредитної картки, тобто отримання відповідачем від позивача кредитних коштів, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними та задоволені бути не можуть.

На викладені вище факти місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, як необґрунтоване та незаконне, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України з позивача підлягають стягненню на користь відповідача, понесені нею, судові витрати по оплаті судового при подачі апеляційної скарги в розмірі 2067 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 березня 2018 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро; ) на користь ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2067 (дві тисячі шістдесят сім) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_1

ОСОБА_2