АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1325/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1580/18Головуючий у 1-й інстанції Чистик І. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Карпушина Г.Л.,Хіль Л.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третьої особи: ОСОБА_5, про визнання права приватної власності на будівельні матеріали, відшкодування вартості будівельних робіт, визнання права власності на меблі, відшкодування вартості меблів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 11 травня 2018 року, ухвалене у період часу з 11:41:50 год. до 11:57:06 год. 11 травня 2018 року під головуванням судді Чистик І.О., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати право приватної власності на будівельні матеріали, відшкодувати вартість будівельних робіт, визнати права власності на меблі, відшкодувати йому вартість меблів.

Підстави позову вмотивовував тим, що на початку лютого 2014 року відповідачі придбали квартиру № № 106 по вул. О.Бідного в м. Полтаві. Після цього ОСОБА_3 запропонував позивачу організувати проведення ремонтно-будівельних робіт у ній та придбати і встановити меблі. Позивач був знайомий з відповідачем з 2013 року, оскільки його донька та син відповідачів проживали спільно без реєстрації шлюбу. Вони з ОСОБА_3 домовились, що за кошти позивача будуть придбані будівельні матеріали та проведені ремонтні роботи, а також закуплені та встановлені меблі, а відповідач ОСОБА_6 протягом місяця після їх закінчення відшкодує їх вартість. При цьому за домовленістю, вартість будівельних робіт не повинна була перевищувати 100000 гривень, а меблів - 40000 гривень. У період з середини лютого по кінець квітня 2014 року він виконав роботи у відповідності до оговорених умов.

ОСОБА_3 пообіцяв відшкодувати йому витрачені кошти в розмірі 92520 гривень 71 коп. на протязі місяця. На початку травня 2014 року позивач знову за власні кошти придбав та встановив меблі в квартирі відповідачів на загальну суму 35217 гривень 39 коп. З 10 травня 2014 року відповідач дозволив проживати в цій квартирі своєму синові ОСОБА_5 та донці позивача ОСОБА_7. 06 вересня 2014 року між останніми був укладений шлюб, а з травня 2015 року його донька вимушена була виїхати з квартири.

В той же період часу відповідач ОСОБА_3 повідомив позивачу, що не має наміру відшкодовувати позивачеві понесені ним витрати.

З наведених підстав ОСОБА_2 просив суд задовольнити позов, визнати за ним право приватної власності на будівельні матеріали на загальну суму 59925 гривень 71 коп., стягнути на його користь з відповідачів солідарно вартість будівельних матеріалів, які використані при проведенні ремонтно-будівельних робіт в сумі 59925 гривень 71 коп., та відшкодування вартості виконаних робіт в сумі 92520 гривень 71 коп., визнати за ним право приватної власності на меблі, які придбані та встановлені за його кошти в квартирі відповідачів на суму 35217 гривень 39 коп., стягнути на його користь з відповідачів відшкодування вартості меблів на суму 35217 гривень 39 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 11 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третьої особи: ОСОБА_5, про визнання права приватної власності на будівельні матеріали, відшкодування вартості будівельних робіт, визнання права власності на меблі, відшкодування вартості меблів відмовлено.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодився позивач та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним зясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що суд не однобічно та упереджено оцінив надані ним докази на підтвердження позовних вимог, а саме: проведені ремонтні роботи та придбані меблі, а також надані ним копії чеків та квитанцій.

Апелянт зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт розірвання шлюбу між його донькою та сином відповідача.

Факт належності квартири відповідачу ОСОБА_3 також сторонами не оспорювався, як і той факт, що у період з середини лютого 2014 року по травень 2014 року у придбаній квартирі проведений ремонт та встановлені меблі і побутова техніка.

Вказує на те, що відповідач не надав доказів у спростування наданих ним розрахунків, а лише намагався знайти недоліки у цих документах.

Вважає висновки будівельно-технічної експертизи №1441 від 20 грудня 2017 року належним та допустимим доказом у підтвердження підстав стягнення з відповідача на його користь коштів у межах позовних вимог.

Заперечує проти висновків суду, про те, що позовні вимоги мають бути підтверджені лише письмовим договором між сторонами, який не був наданий, оскільки не укладався.

Наголошує на тому, що відповідачем не надано доказів у підтвердження того, що не позивач, а інша особа виконала ремонтні роботи в квартирі.

Належні йому права на повернення затрачених коштів вважає порушеними.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

ОСОБА_3 надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 є власником квартири № 106 по вул. О.Бідного в м. Полтаві. Вказаний факт жодною із сторін не оспорюється.

Донька позивача у справі та син відповідача з травня 2014 року проживали у спірній квартирі.

6 вересня 2014 року вони зареєстрували свій шлюб, фактично спільно проживали до травня 2015 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27.11.2015 року шлюб між ними був розірваний.

Позивач у справі доводив той факт, що за домовленістю із відповідачем він зробив у квартирі де проживали їхні діти ремонт та придбав меблі, а відповідач зобовязувався відшкодувати йому витрачені кошти.

Відповідач вказаний факт заперечував.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б могли довести той факт, що вказані у чеках та накладних матеріали були придбані безпосередньо позивачем або за його дорученням іншою особою, але за його кошти, та що вони були безпосередньо використані при проведенні ремонтних робіт в квартирі відповідача, а не на будь-якому іншому об'єкті будівництва або ремонту.

Вказав на те, що надані додатки до позову не можуть бути визнані судом належними та допустимими доказами існування між сторонами договірних відносин на проведення ремонтних робіт в квартирі, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3, оскільки вони складені самим позивачем одноособово як додаток до позову, наведений в них перелік робіт, їх обсяг, матеріали, витрати на оплату роботи залучених працівників не погоджені з власником квартири - відповідачем у справі.

Будь-яких відомостей про те, що позивач є особою, що здійснює або здійснювала станом на лютий-травень 2014 року підприємницьку діяльність по проведенню будівельних та ремонтних робіт, суду не надано.

Суд апеляційної інстанції вважає висновки місцевого суду про відмову в позові законними та обґрунтованими.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Цивільного кодексу України.

У відповідності із вимогами ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Позивач у справі стверджує, що між ним та відповідачем існували договірні правовідносини, щодо проведення ремонту у квартирі, яка на праві власності належить відповідачу, зокрема ту обставину, що він проводи ремонт, а відповідач зобовязувався відшкодувати йому вартість проведеного ремонту.

Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків.

Згідно ч.3 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст. 206 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Позивачем не надано доказів існування договірних відносин з приводу виконання ним ремонтних робіт, придбання меблів, чи іншого договору (наприклад позики) та наявність обовязку відповідача відшкодувати понесені ним витрати.

У відповідності вимогами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Судом повно та всебічно надана оцінка доказам, на підставі яких ОСОБА_2 обґрунтовував підстави своїх позовних вимог.

Позивач, на підтвердження позовних вимог додав до позову власноручно складені ним самим відомості, які назвав: фактичні витрати на проведення ремонтних робіт, черговість проведення робіт (том 1, а.с. 7-24).

Також надав копії фіскальних чеків, товарних чеків, видаткових накладних (том 1, а.с. 25-62) з подальшим наданням їх оригіналів (том 1, а.с. 90-128). Вказані чеки, накладні містять відомості про придбання певних будівельних матеріалів в різний час та різних магазинах або у осіб, що здійснюють підприємницьку діяльність невстановленими особами.

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи № 1441 від 20 грудня 2017 року, проведеної на підставі самостійно виготовленого позивачем ОСОБА_2 переліку проведених робіт (том 2 а.с. 31) встановлено вартість ремонтно-будівельних робіт, виконаних у квартирі №106 по вул. О.Бідного в м. Полтаві, визначено вартість будівельних матеріалів, використаних при проведенні ремонтно-будівельних робіт в даній квартирі (том 2, а.с. 23-60).

Окрім цього, в судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які надали свої пояснення по суті відомих їм обставин справи.

Оцінюючи належність, допустимість та достатність доказів, місцевий суд правильно оцінив зазначені вище докази та прийшов до висновку, що жодного доказу на підтвердження наявності домовленості між сторонами про проведення ремонту та відшкодування вартості проведеного ремонту та придбання меблів позивачем у справі не надано.

Апеляційний суд вважає висновки місцевого суду правомірними та такими, що ґрунтуються на нормах закону.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)

Загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу (рішення у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), від 23 червня 1993 року, пункт 63) . Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (див. рішення у справі «Dombo Beheer B.V. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), від 27 жовтня 1993 року, п. 33, Series А № 274).

При розгляді справи суд виступає незалежним та неупередженим і не віддає перевагу жодній із сторін процесу (вимоги ст. 6 Європейської конвенції, в тому числі і щодо розяснення сторонам процесуальних наслідків вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій).

Сторонам належним чином було розяснено їх процесуальні права, попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій та цими правами сторони розпорядилися диспозитивно.

Відповідно до вимог ч.1, 5, 6 ст. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд вважає, що доводи апелянта про те, що він приймав участь в організації ремонту у спірній квартирі є частково обґрунтованими та підтверджується показами свідків, які проводили ремонт в квартирі та зазначили, що оплату їх роботи проводив позивач у справі.

Відповідачі доказів, що ремонт проводили саме вони суду не надали.

Також суд апеляційної інстанції вважає, що без дозволу власника позивач був би позбавлений взагалі доступу до спірної квартири.

У даному випадку, тягар доведення своїх вимог покладається на позивача, а надані ним докази (письмові, покази свідків, висновки експертизи) не є належними та такими, що беззаперечно підтверджують наявність договірних правовідносин між сторонами.

Як зазначено вище, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували наявність домовленості сторін щодо відшкодування вартості проведеного ремонту чи вартості придбаних меблів.

Суд апеляційної інстанції враховує доводи обох сторін у справі, що в спірній квартирі проживали їхні діти та ремонт проводився саме для їх проживання, а не з якоюсь іншою метою.

Надані позивачем у справі розрахунки вартості проведених робіт, чеки на придбання матеріалів та висновки судово будівельної експертизи, не є достатніми доказами для висновку щодо наявності між сторонами договірних правовідносин.

Однак,як зазначено вище, жодних доказів існування між власником та ним домовленості щодо оплати за проведені роботи надано не було.

Відповідач стверджує, що ремонт проводився саме для проживання їх дітей, які в подальшому уклали шлюб та проживали у спірному житлі.

Факт проживання дітей сторін у квартирі після проведеного ремонту не оспорюється і позивачем у справі.

У відповідності з вимогами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

В даному випадку позивач самостійно розпорядився своєю власністю - грошовими коштами.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено існування домовленостей щодо обовязку відповідача компенсувати вартість проведеного ремонту, в апеляційного суду відсутні будь які підстави для переоцінки доказів у справі.

Доводи апелянта в частині неправильності висновків місцевого суду щодо оцінки доказів у справі є необґрунтованими.

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

Висновки місцевого суду з приводу того, що позивач не довів належним чином порушення його майнових прав, є правомірними та ґрунтуються на нормах закону

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 11 травня 2018 року, не встановлено.

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню не підлягають. Позивачем вимоги про відшкодування судових витрат на стадії апеляційного розгляду не заявлялись.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 11 травня 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 липня 2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_15 /підпис/ ОСОБА_16

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1