Справа № 466/5401/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«30 » серпня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Глинської Д.Б.

при секретарі Івасюті А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» про накладення арешту в порядку статті 1057-1 ЦК України, -

В С Т А Н О В И В:

публічне акціонерне товариство "ОСОБА_1 Аваль" звернулося до суду в порядку ст. 1057-1 ЦК України із заявою, у якій просить накласти арешт на майно, а саме: приміщення аптеки, загальною площею, 109,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Варшавська, 46, у звязку з визнанням недійсним договору іпотеки від 31 серпня 2007 року.

Заява обґрунтована тим, що рішенням від 12 жовтня 2016 року Шевченківського районного суду м. Львова по цивільній справі № 466/5401/16-ц позов товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека №39" було задоволено та постановлено визнати недійсним договір іпотеки від 31 серпня 2007 року, укладений між ВАТ «ОСОБА_1 Аваль», ТзОВ «Аптека №39» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_3

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2018 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2016 року залишено без змін.

У своїй заяві ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" посилався на те, що наслідки недійсності правочину не застосовані, а тому звернувся до суду з даною заявою та просив її задовольнити.

Суд, заслухавши думку представника ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" та представника ТОВ «Аптека №39», зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до наступного.

Між ТОВ «Аптека №39», ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки від 31 серпня 2007 року, в забезпечення кредитних зобовязань ОСОБА_2 по кредитному договору, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ «ОСОБА_1 Аваль». Предметом іпотеки є нежитлове приміщення за адресою: м. Львів, вул. Варшавська, 46, що належить на праві власності ТОВ «Аптека № 39».

У провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходилася цивільна справа №466/5401/16-ц за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека №39" до публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль", ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи- приватного нотаріуса ЛМНО ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2016 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2018 року, визнано недійсним договір іпотеки від 31 серпня 2007 року, укладений між ВАТ «ОСОБА_1 Аваль», ТзОВ «Аптека №39» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_3

Частиною 1 статті 1057-1 ЦК України передбачено, що у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Згідно із ч. 2 ст. 1057-1 ЦК України, визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт.

Відповідно до ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Частина перша статті 58 Конституції України закріплює загальновизнаний принцип права, відповідно до якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони помякшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Оскільки, норми Закону № 5405-VI від 02 жовтня 2012 року, якими ЦК України доповнено статтею 10571, набрали чинності 04 листопада 2012 року, тобто після укладення спірного іпотечного договору, який було укладено 31 серпня 2007 року, що виключає можливість застосування зазначеної норми до спірних правовідносин (правова позиція Верховного Суду України в постанові від 22.02.2017р. у справі № 6-2705цс16).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» про накладення арешту на нерухоме майно в порядку визначеному ст. 1057-1 цього Кодексу слід відмовити.

Керуючись ст. 58 Конституції України, ст. ст. 5, 1057-1 ЦК України, ст. ст. 258, 259, 260 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні заяви публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль» про накладення арешту в порядку статті 1057-1 ЦК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_6