Апеляційний суд Житомирської області
Справа №281/446/13-ц Головуючий у 1-й інст. Нечуй Б. П.
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 18 травня 2018 року під головуванням судді Нечуй Б.П.

у цивільній справі №281/446/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання недійсним кредитного договору,-

в с т а н о в и в:

У травні 2013 року ПАТ "КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 23121,43 грн. за кредитним договором №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008 року та 2 312,21 грн. понесених судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що відповідно до укладеного договору №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008 року ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 3242,78 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис ОСОБА_3 у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також витрати згідно умов договору. Проте, у порушення зазначених умов та норм закону ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала і станом на 10.04.2013 року мала заборгованість в сумі 23 121,43 грн.

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом. Просила визнати недійсним кредитний договір №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008 року, укладений між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та невстановленою особою від імені ОСОБА_3, внаслідок відсутності волевиявлення на його укладення зі сторони ОСОБА_3 та стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати. Крім того, просила вирішити питання про поворот виконання рішення суду, так як за скасованим судовим рішенням з ОСОБА_3 стягнуто 2 510,45 грн., що підтверджено довідкою Лугинського ВДВС від 01.08.2016 року №283.

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 18 травня 2018 року відмовлено у задоволенні первісного позову.

Зустрічний позов - задоволено. Визнаний недійсним кредитний договір №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008 року про надання кредиту, сторонами якого виступають Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_3.

В порядку повороту виконання стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, б.50, , рах. №3111, МФО 305299) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої в АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) 2 510 (дві тисячі п'ятсот десять) грн.46 коп. Цим же рішенням стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, б.50, , рах. № 3111, МФО 305299) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої в АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) сплачений за подання зустрічного позову судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна ) грн. 21 коп., витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 4 719 (чотири тисячі сімсот дев'ятнадцять) грн. 00 коп.

У поданій апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" просить зазначене рішення суду скасувавши та ухвалити нове рішення - про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, та задоволення позову банку. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема зазначає, що рішення суду ґрунтується тільки на результатах судової експертизи, що не є основним та достатнім доказом, оскільки висновок одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Також судом не було з'ясовано, яким чином у Банку з'явилась копія паспорта ОСОБА_3 Якщо ж ОСОБА_3 передавала паспорт третім особам, можна зробити висновок, що вона приймала участь у підписанні оскаржуваного договору, або навмисно змінила почерк при підписанні або при проведенні експертизи. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив застосувати суд до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 16.01.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір №К2ХRRС23210144, згідно з яким остання отримала кредит в розмірі 3 242,78 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.01.2009 року.

Відповідно висновку почеркознавчої експертизи №1634/17-25/351/18-25 від 07.03.2018 року:

1)підписи від імені ОСОБА_3: у рядку «Підпис» графи «(один оригіналу договору мною отриманий» у Заяві позичальника №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008р.; у рядку «Підпис» графи «Кредитну картку № та ПІН отримав» у Заяві позичальника №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008р.; під рукописним написом «Договір і кредитну картку отримала: ОСОБА_3» в Анкеті позичальника на зворотному боці Заяви позичальника №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008р. - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів.

2)підписи від імені ОСОБА_3: у рядку «Підпис» графи «(один примірник оригіналу договору мною отриманий») у Заяві позичальника №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008; у рядку «Підпис» графи «Кредитну картку № та ПІН отримав» у Заяві позичальника №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008; під рукописним написом «Договір і кредитну картку отримала: ОСОБА_3» в Анкеті позичальника на зворотному боці Заяви позичальника №К2ХRRС23210144 від 16.01.2008р. - виконані не ОСОБА_3, а іншою особою (іншими особами).

Вирішуючи спір, суд дійшов висновку про недійсність кредитного договору на підставі зазначеного висновку експертизи та про відсутність, у зв»язку з цим підстав для стягнення заборгованості.

Проте, в повній мірі погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з»ясування всіх обставин справи.

Так, відповідно до ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом у даному випадку, чи висловлювала своє волевиявлення позивач за зустрічним позовом на укладення оспорюваного правочину.

В даному випадку, із врахуванням висновку експерта, дійсно були підстави вважати, що позивачка за зустрічним позовом кредитний договір не укладала та вимоги про недійсність зазначеного договору є обгрунтованими.

Разом з тим, поза увагою суду залишилась та обставина, що відповідачем за цим позовом подано заяву про застосування строку позовної давності (т.1 а.с.220).

Оскаржуване рішення не містить мотивів щодо неможливості застосування до спірних правовідносин положень закону щодо строків позовної давності.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Так, відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що вже у 2009 році позивачці за цим позовом було достеменно відомо про існування оспорюваного кредитного договору. Проте, в судовому порядку вона його не оскаржувала до тих пір, поки не було розпочато примусове стягнення за заочним рішенням суду. Про існування судового спору ОСОБА_3 також було відомо ще у 2013 році, проте зустрічний позов нею не було подано (т.1 а.с.77,т.2 а.с.89,90). З даним позовом вона звернулася до суду лише у 2016 році, тобто, з пропуском встановленого законом строку.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК).

За наведених обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в позові внаслідок спливу позовної давності.

У зв»язку з наведеним відсутні законні підстави, передбачені ст.444 ЦПК для вирішення питання про поворот виконання.

Із наведених вище підстав також не підлягає задоволенню і позов Банку про стягнення заборгованості (т.1 а.с.138).

Так, з матеріалів справи вбачається, що умовами оспорюваного кредитного договору передбачене погашення заборгованості шляхом внесення щомісячних платежів. За таким договором перебіг позовної давності (ст.257 ЦК) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК).

Відповідачкою жодного платежу на погашення заборгованості не було внесено, термін дії картки позичальником не поновлювався і за обставинами справи не міг бути поновлений. За таких обставин Банк пропустив строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості.

У зв»язку з наведеним рішення суду в цій частині вимог також підлягає скасуванню із постановленням нового - про відмову в позові з інших підстав - за спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задоволити частково.

Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 18 травня 2018 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційний банк "ПриватБанк" у задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання недійсним кредитного договору за спливом строку позовної давності.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 27.07.2018 року.