Справа № 642/3950/17ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) у складі:

головуючого - судді Ольховського Є.Б.

при секретарі- Алімурадової Т.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у праві спільної власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом

зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ХМР, 3-я особа: ОСОБА_2 про визнання права власності-

позовом 3-ї особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Харківської міської ради про визнання права власності -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому вказала що вона в порядку спадкування за законом після чоловіка - ОСОБА_4 є власником 29/100 часток у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. Власниками інших часток є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по 71/200. Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0.0712 га, кадастровий номер НОМЕР_2 право власності на яку було оформлено на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та видано державний акт де титульним власником визначено - ОСОБА_6 Вказана особа померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року і спадщину після неї прийняв - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року не оформивши на себе право власності на земельну ділянку після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_1 нотаріальна контора відмовила в видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після смерті чоловіка - ОСОБА_4 оскільки останній в свою чергу не оформив право на спадщину на землю після ОСОБА_6 Позивач вважає що її чоловік ОСОБА_4 успадкував після смерті ОСОБА_6 частку у розмірі 29/100 у праві власності на будинок та ? у праві власності на земельну ділянку оскільки зазначена земля належала померлій ОСОБА_6 та її рідному братові - ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності по ?. Прохає визнати за нею право на ? частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 08.08.17 року провадження в справі відкрито.

24.10.17 року ОСОБА_5 подала зустрічну позовну заяву в якій вказала що вона є власницею 71/200 часток у праві спільної сумісної власності на житловий будинок розташований за земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1, а отже позов ОСОБА_1 вона не визнає та прохає визнати за нею право на 71/200 земельної ділянки за спірною адресою.

Ухвалою суду від 24.10.17 року зустрічна позовна заява об'єднана з первісним позовом.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 померла та ухвалою суду від 08.12.17 року провадження в справі зупинено до залучення правонаступника померлої.

Ухвалою суду від 07.06.18 року до участі в справі залучено правонаступника померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та провадження в справі відновлено.

01.08.18 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 та ХМР де прохала визнати за нею право на 71/200 часток у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1, вказавши що вона є власницею 71/200 часток у праві власності на житловий будинок за цією адресою, а отже має право на відповідну частку і в земельній ділянці.

Ухвалою суду від 01.08.18 року позов ОСОБА_2 було об'єднано в спільне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 та позовом ОСОБА_3

Харківська міська рада отримавши копії усіх позовів правом на подання відзиву не скористалась. До судового засідання представник ХМР не з'явився.

В судове засідання ОСОБА_1 та її представник з'явились. Свої позовні вимоги підтримали посилаючись на підстави викладені в позові. Зустрічні позовні вимоги не визнали посилаючись на неправильне застосування в них норм діючого спадкового законодавства.

Представник ОСОБА_3 до судового засідання з'явився. Свій позов підтримав. Проти первісного позову заперечував.

ОСОБА_2 та її представник до судового засідання з'явились. Свої позовні вимоги підтримали посилаючись на підстави в ньому викладені. Проти задоволення первісного позову заперечували.

Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково а позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню повністю за наступним:

судом встановлено що за адресою АДРЕСА_1 в житловому будинку право власності зареєстровано наступним чином: за ОСОБА_1 - 29/100 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, за ОСОБА_3 - 71/200 в порядку спадкування за заповітом після померлої ОСОБА_5 (с.с.105) та 71/200 за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_7 (с.с.9-11).

Державним актом на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 вказано співвласників - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ( с.с. 13).

Судом встановлено що суперечка між сторонами стосується розмірів часток в праві на спірну земельну ділянку.

Суд вважає що в даному випадку неможна застосовувати положення щодо засад спадкування, оскільки земельні правовідносини врегульовані положеннями Земельного Кодексу України і до спірних правовідносин слід застосовувати спеціальне законодавство.

У відповідності до вимог ч. 1,2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

У відповідності до вимог ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору у відповідності до вимог ч. 2 ст. 120 ЗК України.

При цьому, ч. 4 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У відповідності до роз'яснень, які містяться в п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р.

Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним судом України у постанові №6-2цс15 від 11.02.2015 року, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України з огляду на таке.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Таким чином, у зв'язку з визнанням за сторонами права власності на відповідні частки у житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований на спірній земельній ділянці, до них переходить право власності на земельну ділянку на якій розташовані вказані об'єкти нерухомості у частках, що пропорційні їх частці у будинковолодінні.

За нормою статті 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема,при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду.

З огляду на наведене первісний позов підлягає задоволенню частково, а зустрічні позови підлягають задоволенню повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 78,79,81,87, 120, 125 ЗК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 264-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ін. НОМЕР_3) право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 на 29/100 частин земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1. В іншій частині позов залишити без задоволення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 ( ін. НОМЕР_1) право власності на 71/200 частин земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 71/200 частин земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Згідно до ч. 11 ст. 272 ЦПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Ленінський р/с м. Харкова (згідно до перехідних положень).

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

СУДДЯ Є.Б. Ольховський