Провадження № 22-ц/773/843/18 Категорія: 30 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Матвійчук Л.В., Данилюк В.А.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - Лялюги Л.В.,

представника третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року позивач ОСОБА_5 звернулась в суд з даним позовом, обгрунтовуючи його тим, що з 24.09.1984 працювала на посаді стрільця відділу охорони при Луцькому МВ УМВС України у Волинській області позавідомчої охорони Луцького приладобудівного заводу, правонаступником якого є ПАТ «Електротермометрія». 22.04.1985 з нею трапився нещасний випадок на виробництві, а саме: вона отримала травму лівої ноги - закритий трьохзап'ястний перелом лівої гомілки з підвивихом ступні ззаду і зовні. По даному факту було складено акт № 4 від 22.04.1985 форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві. За результатами розслідування нещасного випадку встановлено, що останній трапився через нерівну поверхню асфальтного покриття. Після отриманої травми їй було встановлено 20% втрати професійної працездатності. В зв'язку з отриманою травмою позивач не може вести активний спосіб життя, що супроводжується незручностями в повсякденному житті та веденні господарства, змушена докладати додаткових зусиль для відновлення свого звичайного способу життя. У зв'язку з трудовим каліцтвом ОСОБА_5 було завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного життя, а тому просила суд стягнути з відповідача в її користь моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 14 травня 2018 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з Публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» (43001, м. Луцьк, вул. Ковельська, 40, ) в користь ОСОБА_5 (43000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) 20 000 (двадцять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» (43001, м. Луцьк, вул. Ковельська, 40, ) в дохід держави 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач Публічне акціонерне товариство «Електротермометрія» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача Лялюга Л.В. апеляційну скаргу підтримала з викладених в ній підстав та просила скаргу задовольнити, представник позивача ОСОБА_3 та представник третьої особи ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Із матеріалів справи убачається, що 24.09.1984 року ОСОБА_5 була прийнята на посаду стрільця у відділ охорони при Луцькому МВ УМВС України у Волинській області, 27.08.1986 року вона була звільнена із займаної посади відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП УРСР (за станом здоров'я) (а.с.5,6).

22 квітня 1985 року о 10 год. 00 хв. з ОСОБА_5, яка виконувала трудові обов'язки, стався нещасний випадок, про що 22 квітня 1985 року був складений акт № 4 за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві (а.с.3-4), причиною нещасного випадку зазначено нерівна поверхня асфальтного покриття.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії ВЛН № 0004806 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності ОСОБА_5 з 25.06.2013 року встановлено 20 % втрати професійної працездатності довічно (а.с.7).

Пунктом 21 Постанови КМУ від 10.08.1993 № 615 «Про заходи щодо вдосконалення охорони об'єктів державної та інших форм власності» передбачено, що відносини підрозділів Державної служби охорони з юридичними особами та громадянами у зв'язку з наданням послуг з охорони та безпеки, яка була чинна на час настання нещасного випадку, відповідальність, права та обов'язки сторін визначаються договорами. Договір на охорону укладається відповідно до примірних договорів після виконання власником обов'язкових вимог Державної служби охорони щодо інженерно-технічного укріплення об'єкта та обладнання його технічними засобами охоронного призначення. Необхідною умовою укладення договору є створення власником відповідних умов для виконання працівниками Державної служби охорони зобов'язань за договорами.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці ( ч. 3 ст. 153 КЗпП України).

Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання прав працівників у галузі охорони праці.

За положеннями статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (стаття 237-1 КЗпП України).

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості, відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина 1 статті 1167 ЦК України).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27.01.2004 року (пункт 4.1) зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіює йому моральні та фізичні страждання.

З врахуванням того, що позивач отримала травму під час виконання нею трудових обов'язків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок ушкодження здоров'я позивачу була заподіяна моральна (немайнова) шкода.

Колегія суддів погоджується також з визначеним судом розміром моральної шкоди, оскільки суд при цьому виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги відповідача про те, що підстав для відшкодування моральної шкоди в користь позивача немає, оскільки нещасний випадок з позивачкою стався 22 квітня 1985 року і жоден із законодавчих актів не передбачав права на відшкодування моральної шкоди.

Спори щодо відшкодування заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я шкоди повинні вирішуватись за законодавством, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування.

Законом України від 23.02.2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності з 30.03.2007 року, виключено частину третю статті 34 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Отже, саме з цього часу застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, яке вони мали відповідно до положень первинної редакції цього Закону.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08.10.2008 року у справі N 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії.

А тому суд, встановивши, що нещасний випадок стався на виробництві, прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача в користь позивача моральної шкоди з часу встановлення стійкої втрати працездатності позивачу.

Також колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач отримала травму, перебуваючи у трудових відносинах не з відповідачем, а з відділом охорони при Луцькому МВ УМВС України у Волинській області.

Як було встановлено судом, позивач ОСОБА_5 отримала травму під час виконання трудових обов'язків, про що був складений відповідний Акт форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді

Повне судове рішення складено 03 вересня 2018 року.