ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2018 року м. Кропивницький

справа № 2-2778/2002

провадження № 22-ц/781/1193/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів Карпенка О.Л., Черненка В.В.

за участю секретаря Бодопрост М.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2, представник відповідача адвокат ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Світловодського міського суду Кіровоградської області від 29 липня 2002 року у складі судді Паська В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2002 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Зазначала, що по грудень 1999 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. У них 29 вересня 1999 року народився син ОСОБА_4. В свідоцтві про народження дитини відповідач записаний як батько. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає.

Просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини щомісячно в розмірі ? частки заробітної плати, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини.

Рішенням Світловодського міського суду Кіровоградської області від 29 липня 2002 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено. Суд стягнув з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше ? частини неоподатковуваного мінімуму доходів, починаючи з 05 липня 2002 року і до 29 вересня 2017 року.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що судом на його адресу не надсилався ані позов, ані судові повістки, ані рішення суду, чим було порушено його право на подання доказів. Матеріали справи не містять жодного доказу того, що він викликався до суду. До матеріалів справи не надано доказів того, що позивач зверталась до суду з вимогою про встановлення батьківства у судовому порядку. Жодного доказу на підтвердження сумісного проживання суду також не надавалось. Він заяви про визнання ОСОБА_4 своєю дитиною не писав. Рішення суду не містить доказів на підставі яких суд дійшов висновку, що саме він є особою, яка записана батьком ОСОБА_4 Висновки суду про доведеність того, що сторони мають спільну дитину взагалі не підтверджені жодним доказом. До того ж позивач 14 років не зверталась щодо виконання рішення суду, що свідчить про те, що вона усвідомлювала незаконність рішення суду.

Апеляційне провадження відкрито 21 червня 2018 року (а.с.45), справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 18 липня 2018 року (а.с.46).

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов.

В засіданні апеляційного суду відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги. Відповідач, зокрема, пояснив, що він не знає, чи є він батьком сина позивача та не памятає обставини реєстрації його народження, про наявність судового рішення та заборгованості за аліментами дізнався від виконавчої служби в 2018 році. Доказів на спростування його батьківства в нього немає. Він працює, інших дітей та утриманців в нього немає.

Позивач просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, пояснила, що відповідач є батьком ОСОБА_5, саме за його ініціативи за їх спільною заявою було зареєстровано народження ОСОБА_4 за прізвищем ОСОБА_4, по батькові ОСОБА_6. Добровільно матеріальної допомоги відповідач на утримання сина не надавав, тому вона звернулася з позовом до суду, однак і через виконавчу службу відповідач не надавав допомогу на дитину, тому виникла заборгованість за аліментами.

Колегія суддів вважає,що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

За правилами ст.ст.80,82 Кодексу про шлюб та сімю батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При ухиленні батьків від цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку.Аліменти на неповнолітніх дітей з їх батьків стягуються в розмірі : на одну дитину чверті заробітку (доходу) батьків , але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4, який народився 29 вересня 1999 року. Зазначені обставини підтверджуються актовим записом №52 від 12 листопада 1999 року про визнання ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_4, який народився 29 вересня 1999 року (а.с.7) та свідоцтвом про народження ОСОБА_4 ( актовий запис №291 від 12 листопада 1999 року), де батьком дитини записаний ОСОБА_2 (а.с.3).

Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не є батьком дитини, на утримання якої рішенням суду стягнуто аліменти. Належних та допустимих доказів того, що відповідач не є батьком ОСОБА_5 до апеляційного суду не надано.

Суд першої інстанції на підставі ст.ст. 80,82 Кодексу про шлюб та сімю у належному розмірі стягнув з відповідача ОСОБА_2 на користь матері дитини аліменти на її утримання.

06 квітня 2016 року Світловодським міськрайонним судом позивачу взамін втраченого видано дублікат виконавчого листа у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (а.с.26-27).

Розрахунком державного виконавця підтверджується заборгованість ОСОБА_2 за аліментами за період з квітня 2016 року по 29 вересня 2017 року в сумі 24082 грн.15 коп. (а.с.37).

Матеріалами цивільної справи підтверджується, що дійсно справа судом першої інстанції розглянута 29 липня 2002 року за його відсутності (а.с.9-10), в цей же день суд першої інстанції надіслав на адресу ОСОБА_2 копію рішення суду (а.с.13), однак відомості про отримання відповідачем копії рішення суду в справі відсутні. Також 29 липня 2002 року суд надіслав державній виконавчій службі Автозаводського району м.Кременчука на виконання два виконавчі листи (а.с.12).

Враховуючи те, що відповідачем не спростовано той факт, що він не є батьком ОСОБА_5, оскільки до апеляційного суду він не надав належних та допустимих доказів зазначених обставин, при народженні дитини ним визнано своє батьківство, разом з тим він свій конституційний обовязок з утримання дитини не виконував тривалий час, а безпосередньо фактом стягнення аліментів права відповідача не порушені, виходячи із засад добросовісності та розумності, суд вважає, що в межах доводів апеляційної скарги підстави для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішенняСвітловодського міського суду Кіровоградської області від 29 липня 2002 року без змін.

Поновити виконання рішенняСвітловодського міського суду Кіровоградської області від 29 липня 2002 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 20 липня 2018 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: О.Л.Карпенко

ОСОБА_7