Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.09.2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді Бедьо В.І.

при секретарі - Пазяк С.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

представник відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1Л звернувся до суду з позовом звернувся в суд з позовом до Ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області про відшкодування матеріальної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що дії відповідача призвели до втрати ним двохкімнатної квартири, заподіяної активною участю у кримінальному переслідуванні його у 1999-2003 роках, зокрема накладення відділом ДВБ ГУБОЗ УМВС У в Закарпатській області арешту на майно, належне ОСОБА_1, зокрема автомобіль, двохкімнатну квартиру, яку позивач вимушений був продати, побоюючись переслідувань.

Зі змісту позовної заяви слідує, що у 2005 році позивач був змушений продати квартиру в м. Ужгороді, вул. Перемоги, 185/ 3 за 20 500 грн. з метою вирішення питання щодо повернення вказаних коштів Управлінню МВСУ в З/о. Матеріальну шкоду, задану діями відповідача станом на сьогоднішній день ОСОБА_1 оцінює у розмірі 850 000 грн., що еквівалентно 30 000 доларів США, тобто є тою сумою, за яку позивач на сьогоднішній день може придбати ідентичну квартиру, що була ним вимушено продана.

Також позивач зазначив, що рішеннями Ужгородського міськрайонного суду, Верховного суду України, Апеляційного суду Закарпатської області від 20.04.2004 року, 19.12.2006 року та 16.11. 2010 року з відповідача за незаконні дії на його користь була стягнута моральна шкода.

Крім того позивач зазначив, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 30.11. 2016 року була скасована незаконна постанова прокуратури Закарпатської області про закриття кримінального провадження № 0000011, що було відкрите 20.12.2012 року стосовно службових осіб УМВС та УДАІ УМВС України в Закарпатській області за грубе порушення відносно позивача трудового законодавства.

Вказані ним вище процесуальні рішення є на думку позивача доказами викладених ним фактів неправомірних дій позивача і мають силу приюдиції щодо доказування заподіяної матеріальної шкоди, яка відповідно виразилась у втраті позивачем квартири.

17.10. 2005 році ОСОБА_1 звернувся до УМВС із заявою про забезпечення його двохкімнатною квартирою, однак змістовних відповідей про можливість відшкодування шкоди шляхом надання позивачу квартир не отримав.

На підставі викладеного позивач ставить вимогу про стягнення на його користь з відповідача 850 000 гривень відшкодування матеріальної шкоди.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, наведених у позовній заяві, та просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити задоволенні позову у звязку його необґрунтованістю та безпідставністю.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

За Договором Купівлі - продажу квартири від 11.11. 1999 року Серії АВЕ № 039162 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали договір, згідно якого ОСОБА_1 купив квартиру № 3, що знаходиться в м. Ужгороді, по вул. Перемоги, в будинку під номером 185, що складається з двох кімнат, житловою площею 28.3 кв. м. Згідно п. 3 вказаного договору продаж вчинено за 20500 грн., які продавець отримав від покупця повністю до підписання договору.

За Договором Купівлі - продажу квартири від 29.07. 2002 року Серії АЕК № 757498 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уклали договір, згідно якого ОСОБА_1 продав квартиру № 3, що знаходиться в м. Ужгороді, по вул. Перемоги, в будинку під номером 185, що складається з двох кімнат, житловою площею 28.3 кв. м. Маринець Т.В. за 20500 грн. , які продавець отримав від покупця повністю до підписання договору.

Позивач та його представник вказують на те, що Договір Купівлі - продажу квартири від 29.07. 2002 року Серії АЕК № 757498 був укладений ОСОБА_1 вимушено, під тиском УМВС України в Закарпатській області, з метою повернення грошових коштів у сумі 20 500 грн.

Так позивач та його представник в судому засіданні показали, що дії відповідача, що полягали у кримінальному переслідуванні його у 1999-2003 роках, в тому числі і накладенні відділом ДВБ ГУБОЗ УМВС У в Закарпатській області арешту на майно, належне ОСОБА_1, а саме: автомобіль, двохкімнатну квартиру, призвели до вимушеної втрати ним належної йому квартири.

Матеріальну шкоду, завдану на його думку діями відповідача, ОСОБА_1 оцінює у розмірі 850 000 грн., що еквівалентно 30 000 доларів США, тобто є тою сумою, за яку позивач на сьогоднішній день може придбати ідентичну квартиру, що була ним вимушено продана.

Відтак, суд повинен встановити, чи мали місце дії відповідача, що заподіяли позивачу шкоду, в чому вони полягали і коли були вчинені, які права позивача порушені цими діями , ступінь вини заподіювача шкоди.

Подану позовну заяву сторона позивача аргументує доданими до матеріалів справи рішеннями різних інстанцій.

Так, судом, при детальному вивченні наданих позивачем письмових доказів встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайоннного суду від 20.04.2004 року позов ОСОБА_1 до прокуратури Закарпатської області, Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з Державного Казначейства України кошти за відшкодування моральної шкоди на користь позивача в сумі 60 000 грн.

Вказаним рішенням, зокрема встановлено, що у звязку з порушенням відносно ОСОБА_1 кримінальної справи та її розслідуванням ОСОБА_1 був звільнений з роботи в органах внутрішніх справ за дискредитацію, у звязку з чим відповідно погіршився стан його здоровя.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з липня 1999 року по жовтень 2003 року незаконно обвинувачувався у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст. 86-1 КК України. За цей час кримінальна справа закривалась шість разів і шість разів постанови про закриття кримінальних справ скасовувались.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17.08.2004 року було залишено без змін рішення Ужгородського міськрайоннного суду від 20.04.2004 року.

Ухвалою Верховного суду від 19.12. 2006 року вказане рішення та ухвала були залишені без змін.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.02.2006 року та додатковим рішенням цього ж суду від 18.05.2006 року частково задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди з УДАІ УМВС України в Закарпатській області 40 000 грн., з Державного казначейства України 100 000 грн. та з УМВС України в Закарпатській області 80 000 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням колегії суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 16.11. 2010 року скасовано рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17.02.2006 року та додаткове рішення цього ж суду від 18.05.2006 року, позов задоволено частково, стягнуто солідарно з управління Міністерства внітрішніх справ України у Закарпатській області та управління державної автоінспекції управління Мністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Так, вказаним рішенням апеляційної інстанції встановлено, що незаконними діями службових осіб УМВС України в Закарпатській області та УДАІ УМВС України в Закарпатській області, а саме незаконними звільненнями зі служби ОСОБА_1, які тривали три роки і носили системний характер, були порушені законні права позивача і йому було завдано моральної шкоди.

Крім того ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайоннного суду від 30.11. 2016 року у справі № 308/11208/16-к розглянуто скаргу ОСОБА_1 та прийнято процесуальне рішення про скасування постанови слідчого СВ СУ прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 від 21.10.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000011 та направлення матеріалів до прокуратури Закарпатської області для продовження провадження. Зі змісту ухвали слідує, що в рамках даного кримінального провадження досліджуються обставини викладені ОСОБА_1 у скарзі на недбалість і бездіяльність слідого ОСОБА_8, що полягає у невиконанні ним ухвал Ужгородського міськрайоннного суду та не розслідуванням кримінального провадження протягом 4-х років.

Узагальнюючи дані, встановлені судами різних інстанцій, суд приходить до висновку, що такі не містять жодних даних щодо неправомірних дій УМВС України в Закарпатській області, що полягали у незаконному позбавленні позивача ОСОБА_1 належною йому квартирою, як і не підтверджують факт присвоєння отриманих ним грошових коштів за продаж вказаної ним квартири у розмірі 20500 гривень.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Доведення факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було б порушено, а також причинний зв'язок між цією шкодою та діями відповідача в силу ст. 81 ЦПК України, покладається на позивача.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з позову ОСОБА_1 посилаючись на рішення різних інстанцій, що підтверджували завдання йому моральної шкоди, також обґрунтовує і факт завдання йому діями відповідача матеріальної шкоди.

Таке твердження позивача на думку суду є помилковим.

У відповідності до статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд звертає увагу позивача на ту обставину, що жодним із наданим ним рішень судів не встановлені викладені ним факти щодо позбавлення його належною йому квартирою , тобто матеріали справи не містить належних та допустимих доказів наявності реальних збитків у вказаному ним розмірі , яких позивач зазнав внаслідок дій відповідача.

Так, факт укладення ОСОБА_1 договору купівлі-продажу квартири під тиском державних органів і присвоєння в подальшому отриманих ним за продаж грошових коштів не підтверджується жодним рішення ( постановою, вироком тощо) і викладені позивачем доводи не підтверджують наявності причинного зв'язку між діями відповідача та визначеною позивачем сумою збитків, а твердження позивача про доведеність наявності збитків, спричинених унаслідок неправомірних дій відповідача, фактично ґрунтуються на припущеннях, що відповідно до вимог ЦПК України є неприпустимим.

За таких обставин суд доходить до висновку, що позов є необгрунтованим та не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76, 81, 82, 89, 258, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 22, 1166, 1178-1186, 1192, 1193 ЦК України, постановою пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суд,

УХВАЛИВ :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_9