Справа №461/2342/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

11 липня 2018 року Галицький районний суд міста Львова

в складі: головуючого судді Волоско І.Р.

секретар судового засідання Мисько С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (79000, м. Львів, вул. Тарнавського 54/4; ІПН НОМЕР_1) в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (79000, АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; ІПН НОМЕР_2) про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики.

Свій позов мотивує тим, що 10.03.2000 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8 000,00 (вісім тисяч) доларів США, які зобов'язувався повернути повністю у доларах США (або у гривневому еквіваленті за курсом валюти, що буде діяти на день повернення боргу). Таким чином, 10.03.2000 року відповідач під розписку позичив 8000,00 доларів США, які зобов'язувався повернути. Згідно розписки, у разі неповернення зазначеної грошової суми, відповідач просив погасити борг за рахунок його частки в житловій квартирі АДРЕСА_3, де він був прописаний. Відповідач суми позики та обіцяних процентів не повернув, ухиляється від їх повернення. На прохання про добровільне повернення боргів не відповідає і не реагує. Гроші повернути відмовляється.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, а тому згідно ст.223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін.

Суд, заслухавши виступ представника позивача, повно та всебічно зясувавши обставини, на які сторона посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Виходячи зі встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка ОСОБА_3 від 10.03.2000 року (а.с.7), як борговий документ, свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору, і засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Наявність у позивача оригіналу вказаного боргового документа є належним та допустимим доказом як факту отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 та його волевиявлення повернути борг, так і невиконання відповідачем даного боргового зобовязання.

З детального аналізу змісту боргової розписки від 10.03.2000 року вбачається, що при її складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме зазначено дату її складання, прізвища, ім'я і по батькові сторін, валюту позики, підтвердження укладання договору позики, підпис відповідача ОСОБА_3

Із змісту ст. 1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановленому договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору позичальником.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом /ч.2 ст.625 ЦК України/.

Розрахунок процентів річних здійснений позивачем вірно.

За змістом ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч.1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон ст.ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу.

Статтею 526 ЦК України передбачено обов'язковість виконання зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст.ст.526, 527 ЦК України належним виконанням зобовязання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобовязання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст.625 ЦК України.

На письмову претензію позивача, яка була направлена на адресу відповідача 13.03.2018 року з метою досудового врегулювання спору, відповідачем відредаговано не було.

Таким чином, оскільки відповідач на час написання розписки мав в користуванні грошові кошти, належні позивачу, та сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час, про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов'язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу. З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов'язання відповідач не виконала в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 8 000 доларів США та проценти річних.

Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258, 259,263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.526, 527, 610, 612,625, 626, 1046-1050 ЦК України, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_3 (79000, АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (79000, м.Львів, вул.Тарнавського 54/4; ІПН НОМЕР_1) заборгованість за договором позики від 10 березня 2000 року, в розмірі 682 248,89 грн.

Стягнути із ОСОБА_3 (79000, АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; ІПН НОМЕР_2) на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 6 822,48 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.Р.Волоско.