АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
Апеляційне провадження
№22-ц/796/5830/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

судді - доповідача Рейнарт І.М.

суддів Болотова Є.В., Кирилюк Г.М.

при секретарі Іванову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року (суддя Шевчук А.В.) за заявою ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

встановила:

у листопаді 2017р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 884000грн боргу.

15 травня 2018р. позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно та кошти, які належать відповідачу на праві власності, та заборони останній виїзду за кордон, посилаючись на те, що відповідач вчиняє дії по відчуженню майна для того, щоб унеможливити стягнення боргу, що може утруднити виконання рішення суду.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Позивач посилається на порушення судом норм процесуального права, не врахування суми боргу та тієї обставини, що у випадку відсутності коштів у відповідача для повернення боргу, стягнення може бути звернено на її майно, яке відповідач може відчужити, щоб унеможливити стягнення боргу.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.28), у судове засідання не з'явився, клопотання про його перенесення не направив, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судове засідання у його відсутність.

Відповідач про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлялася за наявною в матеріалах справи адресою її місця проживання, однак судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення з відміткою листоноші «за закінченням терміну зберігання» (с.с.29).

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної

- 2 -

електронної адреси, або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Таким чином, апеляційним судом виконані вимоги ЦПК України про належне повідомлення відповідача про день та час розгляду апеляційної скарги, відповідач про судовий розгляд повідомлялася всіма встановленими процесуальним законодавством заходами та наявними відомостями, однак, без поважних причин судову повістку-повідомлення не отримала, на повідомлення листоноші за поштовим відправленням не з'явилася, що підтверджується відмітками на конверті, тому колегія суддів вирішила за можливе провести судовий розгляд у її відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано відомостей про майно відповідача та грошові кошти, де зазначено місце їх знаходження, а у заяві не обґрунтована необхідність застосування саме таких заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає наявним матеріалам справи та ґрунтується на нормах процесуального права.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006р. &q? в;Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову&q?зп; роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У заяві про забезпечення позову позивач не зазначив, на яке конкретно майно та грошові кошти відповідача він просить накласти арешт, що позбавило можливості суд перевірити належність майна відповідачу та чи його вартість не перевищує розмір позовних вимог.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону України &q?ат;Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України&q?ра; визначено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

За змістом цього пункту можливість обмеження у виїзді не пов'язується з розглядом цивільних справ.

Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 150 ЦПК. Серед видів такого

забезпечення у ст. 150 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у

- 3 -

праві виїзду за межі України.

Тому, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, суди не можуть застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні його заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не допущено порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали та задоволення апеляційної скарги

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 липня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді