Провадження № 22-ц/772/1493/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 рокуСправа № 127/20626/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Денишенко Т.О. , Берегового О.Ю.,

секретар : Торбасюк О.І.,

за участі: позивача ОСОБА_3 та

її представника - адвоката ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5 та

його представника адвоката ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу № 127/20626/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про встановлення порядку участі у вихованні онуки, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Волошина С.В. в залі суду №24 о 12 год. 32 хв., повний текст рішення виготовлений 17.05.2018 року,

В с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулась у Вінницький міський суд Вінницької області з даним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року донька позивача ОСОБА_8 народила дитину - ОСОБА_9. Відомості про батька дитини у свідоцтві про її народження були записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (зі слів матері).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року донька позивача ОСОБА_8 трагічно загинула, після чого позивач ОСОБА_3 з онукою почали проживати вдвох. Згідно розпорядження голови Вінницької районної державної адміністрації №313 від 08.07.2015 року ОСОБА_9 було надано статус дитини - сироти і влаштовано в сім'ю родичів.

Згодом, ОСОБА_5 рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15.04.2016 року був визнаний батьком малолітньої ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19.05.2016 року рішення суду першої інстанції від 15.04. 2016 року - залишене без змін. (а/с76).

ОСОБА_3 зазначала, що вона позитивно ставилася до того, що в житті її онуки з'явився батько, однак в подальшому його спілкування з дитиною почало погано впливати на останню: вона стала збудливою, неспокійною, погано спала.

В січні-лютому 2016 року дитина перебувала на лікуванні у ВОПНЛ, виписана в задовільному стані. Наразі дитина проживає з відповідачем.

ОСОБА_5 не дає позивачу можливості спілкуватися з онукою. Зі слів сусідів відповідача, дитина не відвідує дитячий садок, не спілкується з дітьми. У зв'язку з цим, ОСОБА_3 занепокоєна ситуацією, що склалася, вважає, що її спілкування з онукою позитивним чином впливатиме на дитину, сприятиме розширенню її світогляду.

В позасудовому порядку питання спілкування позивачки з онукою вирішити неможливо і, тим самим, вона позбавлена такої можливості, що порушує її права, передбачені ст. 257 Сімейного кодексу України то, з урахуванням зазначеного, ОСОБА_3 звернулась в суд з даним позовом та просила усунути перешкоди у спілкуванні баби з онукою - ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши наступний час у спілкуванні: щосуботи з 11 год. до 20 год. неділі, щовівторка з 16 год. до 20 год., щороку 20 грудня, 25 грудня, 2 січня, 9 березня, 10 вересня з 10 год. до 20 год., літні, весняні, зимові канікули - другу половину канікул проводити з бабусею - ОСОБА_3

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2018 року позов задоволено частково. Вирішено: усунути перешкоди, що чиняться ОСОБА_3 ОСОБА_5 у спілкуванні з онукою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом визначення ОСОБА_3 наступний порядок участі у вихованні онуки ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1: кожного вівторка з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за місцем проживання дитини; кожної суботи з 11 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за місцем проживання ОСОБА_3; щороку 20 грудня, 25 грудня, 2 січня, 09 березня, 10 вересня з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за місцем проживання ОСОБА_3; щорічно влітку спільний відпочинок дитини з бабою протягом двох тижнів, період якого визначати за спільною домовленістю ОСОБА_3 та ОСОБА_5; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку, як ухвалене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення ОСОБА_3 порядок участі у вихованні онуки ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1: кожного вівторка з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за місцем проживання дитини; кожної суботи з 11 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за місцем проживання ОСОБА_3; щороку 20 грудня, 25 грудня, 2 січня, 09 березня, 10 вересня з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за місцем проживання ОСОБА_3 та ухвалити, в цій частині, нове судове рішення, яким визначити ОСОБА_3 порядок участі у вихованні онуки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1: кожної суботи з 11 год. 00 хв. до 20 год.00 хв. за місцем проживання дитини; щороку 20 грудня, 25 грудня, 2 січня, 09 березня, 10 вересня з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. - за місцем проживання дитини.

Заявник обгрунтовує вимоги своєї апеляційної скарги тим, що суд не врахував інтересів дитини та визначив спілкування дитини з бабусею ОСОБА_3 не у присутності позивача, як він просив у судовому засіданні з огляду на те, що бабуся не визнає батьківства відповідача щодо ОСОБА_9 та розповсюджує неправдиву інформацію щодо ОСОБА_5 і це є реальною загрозою вихованню дитини та сім'ї, у якій вона виховується; що суд не зазначив у своєму рішенні адреси житла позивачки, у якому має відбуватися її спілкування з онукою та, що суд безпідставно взяв до уваги висновок органу опіки і піклування Вінницької міської ради, який є неналежним та недопустимим доказом так, як прийнятий одноособово заступником міського голови, а не органом опіки і піклування, яким є виконавчий комітет Вінницької міської ради.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Частиною першою статті 351 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди , у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, справа підлягає апеляційному розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно частин першої - п'ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції даним вимогам відповідає не в повній мірі.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, дане рішення на його законність та обгрунтованість, буде перевірятися лише у частині місця участі ОСОБА_3 у вихованні онуки ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1: за місцем проживання ОСОБА_3 чи - за місцем проживання дитини. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Відповідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є : неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи або порушення норм процесуального чи неправильне застосування норм матеріального права.

Так, в ході розгляду справи встановлено наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року донька позивача ОСОБА_8 народила дитину - ОСОБА_9. Відомості про батька дитини у свідоцтві про її народження були записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (зі слів матері).( а/с 7).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року донька позивача ОСОБА_8 трагічно загинула ( а/с 10), після чого позивач ОСОБА_3 з онукою почали проживати вдвох. Згідно розпорядження голови Вінницької районної державної адміністрації №313 від 08.07.2015 року ОСОБА_9 було надано статус дитини - сироти і влаштовано в сім'ю родичів.

Зазначені обставини визнаються учасниками справи, тому звільнені від доказування відповідно до ст. 82 ЦПК України.

Згодом, ОСОБА_5 рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15.04.2016 року був визнаний батьком малолітньої ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19.05.2016 року рішення суду першої інстанції від 15.04. 2016 року - залишене без змін; ухвалою ВСС України від 26 квітня 2017 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15.04.2016 року та ухвала апеляційного суду Вінницької області від 19 травня 2016 року - залишені без змін (а/с 68-82).

Після смерті ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 намагалися досягнути згоди щодо участі баби у вихованні дитини та спілкуванні з нею, певний час позивач та відповідач проживали спільно, однак на протязі короткого проміжку часу (у червні 2015 року) між ними виникли непорозуміння та неприязні стосунки, що обумовило виїзд відповідача з місця проживання позивача. На час розгляду справи у суді неприязні стосунки між сторонами збереглися.

Вказані обставини теж визнаються сторонами у справі, а тому також, в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Позиція ОСОБА_3 з невизнання ОСОБА_5 батьком ОСОБА_9 при розгляді Вінницьким районним судом Вінницької області справи № 128/2061/15-ц стала підставою поглиблення неприязних відносин позивача та відповідача і посилення конфлікту при вирішенні питання участі баби у спілкуванні з онукою після встановлення батьківства відповідача відносно малолітньої ОСОБА_8 та початку проживання дитини з батьком за місцем його проживання (а.с. 68 - 82).

Питання участі баби у вихованні та спілкуванні з онукою станом на час розгляду цієї справи (справа № 127/20626/17) залишалося неврегульованим.

У висновку органу опіки і піклування Вінницької міської ради від 04.01.2018 р. № 01-00-011-603 вказано про доцільність визначити ОСОБА_3 наступний спосіб участі у вихованні онуки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1: протягом місячного терміну: щовівторка з 16.00 год. до 20.00 год., щосуботи з 10.00 год. до 20.00 год., щороку 20 грудня, 25 грудня, 2 січня, 8 березня, 10 вересня з 10.00 год. до 20.00 год., спільний відпочинок дитини з бабою влітку протягом двох тижнів за домовленістю з батьком дитини; по закінченню місячного терміну: щовівторка з 16.00 год. до 20.00 год., щосуботи з 11.00 год. до неділі 09.00 год., щороку 20 грудня, 25 грудня, 2 січня, 8 березня, 10 вересня з 10.00 год. до 20.00 год., спільний відпочинок дитини з бабою влітку протягом двох тижнів за домовленістю з батьком дитини (а.с. 50-52).

Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

До особистих немайнових прав дитини відноситься, зокрема право дитини жити і виховуватися в родині; право дитини на спілкування з обома батьками, дідусем, бабусею, братами, сестрами й іншими родичами.

Дотримання і захист цих особистих прав дитини гарантується державою, що виходить з інтересів і потреб кожної дитини.

За змістом ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ( далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Згідно зі ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

За змістом ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Згідно відповіді завідувача КЗ «ДНЗ №15 ВМР» №90 від 15.12.217 року, що надана на запит представника позивача №В-1 від 27.11.2017 року, ОСОБА_11 21.09.2017 року зарахована до закладу за заявою батька ОСОБА_5

19.10.2017 року батьком дитини подано заяву про заборону на території приміщення дитячого садка відвідувати, фотографувати та робити відео його доньки (тільки з його письмового дозволу).

У період з 24.11.2017 року і по час надання зазначеної відповіді - по 15.12.2017 року ОСОБА_11 не відвідувала дитячий заклад за невідомих причин. Дізнатися про причини її відсутності не можливо, оскільки на телефонні дзвінки тато не відповідає (а.с.88-89).

Судом встановлено, що заяву про заборону на території приміщення дитячого садка відвідувати, фотографувати та робити відео його доньки (тільки з його письмового дозволу) ОСОБА_5 подав на шостий день після того, як він дізнався про наявність в провадженні суду справи за позовом ОСОБА_3 до нього про визначення участі баби у спілкуванні з онукою.

За наведених обставин та норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та правильного висновку про те, що ОСОБА_5 чинить перешкоди ОСОБА_3 у її спілкуванні з онукою, а звідси - і про часткове задоволення позову.

Щодо тверджень апелянта, що суд не врахував інтересів дитини та визначив спілкування дитини з бабусею ОСОБА_3 не у присутності позивача, як він просив у судовому засіданні з огляду на те, що бабуся не визнає батьківства відповідача щодо ОСОБА_9 та розповсюджує неправдиву інформацію стосовно ОСОБА_5 і це є реальною загрозою вихованню дитини та сім'ї, у якій вона виховується, то на думку апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів, вони не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Не заслуговують на увагу вказані аргументи апеляційної скарги, оскільки неприязні стосунки між батьком дитини та її бабусею при їх одночасному спілкуванні з дитиною будуть пригнічувати дитину, тривожити її, що буде негативно впливати, у першу чергу, на здоров'я, розвиток, поведінку дитини та шкодити її інтересам, оскільки, зі слів самого відповідача, дитина хоче спілкуватися з бабусею, любить її, як і бабуся онуку.

Інтереси батька щодо його репутації, не можуть затьмарювати інтереси дитини .

Постійне твердження відповідача, що позивачка має спілкуватися з дитиною лише у його присутності та повинна змінити своє ставлення до нього, вказує на те, що він не бажає, зі своєї сторони змінюватися, знаходити з нею спільну мову заради інтересів дитиня, якій і він і бабуся потрібні та рідні, а це є недопустимим та помилковим у даній життєвій ситуації.

Щодо висновку органу опіки і піклування Вінницької міської ради від 04.01.2018 року за № 01-00-011-603, то це висновок саме органу опіки і піклування Вінницької міської ради підписаний заступником міського голови ОСОБА_12, а не висновок дорадчого органу, як помилково зазначає апелянт. (а/с51).

Відповідно до ч.5 ст. 19 СК України, орган опіки і піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У даному випадку, органом опіки і піклування Вінницької міської ради, при наданні свого висновку щодо доцільності способу участі у вихованні ОСОБА_3 її онуки - малолітньої ОСОБА_13, були враховані, у тому числі, і матеріали засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Вінницької міської ради, що відповідає діючому законодавству і не може вказувати на неналежність та на недопустимість, як доказу, висновку органу опіки і піклування Вінницької міської ради від 04.01.2018 року за № 01-00-011-603.

Крім того, суд у своєму рішенні не взяв за основу вказаний висновок, а оцінив його, у сукупності зі всіма дослідженими доказами, відповідно до вимого ст. 89 ЦПК України.

Стосовно зауваження апелянта, що у рішенні суду першої інстанції не вказана адреса проживання позивачки, за якою вона буде спілкуватися з онукою, то воно є слушним з огляду на вимогу ст. 159 ч.2 СК України про те, що суд, серед іншого, має визначити місце спілкування з дитиною та з урахуванням обставин про можливість проживання позивачки у республіці Італія, що нею визнано у судовому засіданні.

Зі слів позивачки, вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, а фактично проживає в Україні у власній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, тому буде спілкуватися з онукою за цими двома адресами за бажанням онуки.

Виходячи з вказаного та в силу ст. 376 ЦПК України, рішення суду потрібно змінити, двічі доповнивши його резолютивну частину словами « за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4» після слів «за місцем проживання ОСОБА_3».

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, суд -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2018 року змінити, двічі доповнивши його резолютивну частину словами « за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4» після слів «за місцем проживання ОСОБА_3».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст Постанови складено 03.09.2018 року.

Судді/підписи/

З оригіналом вірно

суддя-доповідач: В.С. Марчук