Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/860/18
Провадження № 2-о/596/76/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" липня 2018 р.

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Лисюк І.О.

при секретарі Перцовій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, представник заявників: громадська організація «Всеукраїнський рух «Сила права» в особі виконавчого директора ОСОБА_5, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України та Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Заявники ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, представник заявників: громадська організація «Всеукраїнський рух «Сила права» в особі виконавчого директора ОСОБА_5 звернулися до суду із заявою про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, та просять суд встановити юридичний факт, що вимушене переселення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 у вересні 2014 року з окупованої території Луганської області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України.

Свої вимоги заявники мотивують тим, що вони являються членами громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права». ОСОБА_1, який народився 04.07.1956 року в с. Переможне Луганської області та ОСОБА_2, яка народилася 23.04.1977 року в м. Луганськ, Україна, перебувають у шлюбі. Від спільного проживання у шлюбі в них 30.08.1995 року народилася донька, ОСОБА_3, а 10.09.1996 року народився син, ОСОБА_4.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 спільно проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, Україна.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить:

¦земельна ділянка в розмірі 0,2244 га, розташована за адресою: Луганська область, Лутугинський р-н, с. Переможне, вул. Суворова, буд.8;

¦нежиле приміщення, будівля контори, розташована за адресою: Луганська область, с. Переможне, вул. І Травня, буд. 20;

¦нежиле приміщення, будівля кочегарки, розташована за адресою: Луганська область, с. Переможне, вул. І Травня, буд. 18;

¦земельна ділянка №81, площею 0,59 га, розташована на території Георгіївської селищної ради Лутугинського району Луганської області;

¦земельна ділянка №471, площею 6,16 га, розташована на території Георгіївської селищної ради Лутугинського р-ну Луганської області;

¦земельна ділянка, розміром 9,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості);

¦земельна ділянка, площею 0,2500 га, розташована на території Луганської області, Лутугинського району, Георгіївської селищної ради, с. Переможне, вул. Суворова, буд. 7;

¦житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розміщений Луганська область, Лутугинський район, с. Переможне, вул. Суворова, буд. 8.

До вимушеного переселення з окупованої частини території Луганської області, ОСОБА_1, був Головою належного йому селянського (фермерського) господарства «Фортуна», розташованого в с. Переможне, Лутугинського району, Луганська область. СФГ «Фортуна» належить на праві приватної власності комплекс сільськогосподарських споруд, загальною площею 3886,0 м2. Також, ним для потреб СФГ «Фортуна» була придбана сільськогосподарська техніка різного типу та класу, зокрема:

¦сівалка Great Plains СРН - 2000F, 2012 року випуску;

¦сепаратор зерноочисний А1 -БЛС-100;

¦борона дискова БДМТ-4, 2012 року випуску;

¦борона ЗБР-24, 2013 року випуску;

¦сівалка точного висіву KINZE3600, 2008 року випуску;

¦трактор К-701 М, 1991 року випуску;

¦трактор Т-150, 1993 року випуску;

¦УДА (Універсальний дисковий агрегат), 2007 року випуску;

¦плуг ПЛН-8-40, 2004 року випуску;

¦обладнання крапельного зрошування, 2004 року випуску;

¦прес-фільтр, 2003 року випуску, тощо.

У вересні 2014 року ОСОБА_1, разом із дружиною ОСОБА_2 та двома дітьми, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, був змушений вимушено переселитися з місця постійного проживання на тимчасово окупованій території Луганської області до м. Копичинці, вул. І. Франка, буд. 22, Гусятинського району, Тернопільської області, де зараз вони проживають, а отже дана адреса являється їхнім фактичним місцем проживання, що підтверджується довідками про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованій території України або району проведення антитерористичної операції від 16.10.2014 року №, від 17.10.2014 року №, №, №. Також, 07.03.2018 року на імя ОСОБА_1 видана довідка № 4 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Крім того, заявники посилаються на те, що з 27 лютого 2014 року відносно України відбувається збройна агресія Російської Федерації, яка розпочалась із захоплення будівель ОСОБА_6 Міністрів та Верховної Ради АР Крим, що підтверджується повідомленнями з різних засобів масової інформації, що відображають як свідчення окремих осіб, так і офіційну позицію окремих органів державної влади, а також відбуття на окупованій території Донецької і Луганської областей референдуму щодо самовизначення в Луганському і Донецькому регіонах проголошення так званих Луганської Народної Республіки, Донецької Народної Республіки, при цьому вказуючи на офіційні повідомлення РНБО України, ОСОБА_6 Безпеки ООН, дані Державної прикордонної служби України, прес - центр Служби безпеки України, резолюції Парламентської ОСОБА_6 Європи, Парламентської ОСОБА_6 ОБСЕ, Парламентської ОСОБА_6 ГУАМ. Заявники вважають, що причиною їхнього внутрішнього переміщення з постійного місця проживання до іншого тимчасового місця проживання на території України, а саме, в м. Копичинці, вул. Франка, буд. 22, Гусятинського району, Тернопільської області, обумовлено саме збройним конфліктом та тимчасовою окупацією частини Луганської області. У відповідності до постанови Кабміну України від 01.10.2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» було видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якою посвідчується лише факт їх вимушеного переселення з окупованої території с. Переможне, Лутугинського району, Луганської області до м. Копичинці, Гусятинського району Тернопільської області і не містить в собі зазначення причини такого переселення, оскільки даний орган не наділений на законодавчому рівні такими повноваженнями. Заявники зазначають, що вони є особами, які перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни 1949 р. (жертви - потерпілого від збройного конфлікту), що обумовлює виникнення прав і обов'язків, передбачених вказаною Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права, вказуючи на те, що особами, які перебувають під захистом цієї Конвенції є ті, хто в будь - який момент та за виняткових обставин опиняються у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є (ст. 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни 1949р.) та обумовлює, що іншого порядку встановлення такого юридичного факту чинним законодавством України не передбачено, а тому, вони просять встановити вищезазначений факт з метою виникнення прав та обов'язків, передбачених Конвенцією, як осіб які перебувають під її захистом.

Заявники ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 , ОСОБА_4, представник заявників ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилися, проте надали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, заяву підтримують у повному обсязі.

Представники заінтересованих осіб Міністерства соціальної політики України, Посольства Російської Федерації в Україні в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши письмові докази в справі, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що заявники являються членами громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права».

ОСОБА_1 народився 04 липня 1956 року в с. Переможне, Лутугинського району, Луганської області та був зареєстрований і проживав ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується паспортом громадянина України серії ЕК 470268, виданого Лутугинським РВ УМВС України в Луганській області (а.с.37-42).

ОСОБА_2 народилася 23 квітня 1977 року в м. Луганськ, Луганської області та була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_7, проживала ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується паспортом громадянина України серії ЕК 962895, виданого Артемівським РВ УМВС України в Луганській області (а.с.43-44).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії І-ЕД №303252, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської міської ради 08 серпня 1995 року (а.с.34).

ОСОБА_3 народилася 30 серпня 1995 року в с. Переможне, Лутугинського району, Луганської області та була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_7, проживала ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується паспортом громадянина України серії ЕН 848080, виданого Лутугинським РВ УМВС України в Луганській області (а.с.45-46).

ОСОБА_4 народився 10 вересня 1996 року в с. Переможне, Лутугинського району, Луганської області та був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_7, проживав ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується паспортом громадянина України серії ЕН 900941, виданого Лутугинським РС УДМС України в Луганській області (а.с.47-48).

¦До переселення ОСОБА_1 мав у власності наступне майно:

¦земельна ділянка в розмірі 0,2244 га, розташована за адресою: Луганська область, Лутугинський р-н, с. Переможне, вул. Суворова, буд.8, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 14.12.2009 року, серії ЯЕ №862921 (а.с.49-50);

¦нежиле приміщення, будівля контори, розташована за адресою: Луганська область, с. Переможне, вул. І Травня, буд. 20, що підтверджується Договором дарування нежилого приміщення, будівля контори від 23.10.2004 року, зареєстрованим в реєстрі за №1576, серії ВВО №218813 (а.с.51-52);

¦нежиле приміщення, будівля кочегарки, розташована за адресою: Луганська область, с. Переможне, вул. І Травня, буд. 18, що підтверджується Договором дарування нежилого приміщення, будівля кочегарки від 23.10.2004 року, зареєстрованим в реєстрі за №1577, серії ВВО №218814 (а.с.53-54);

¦земельна ділянка №81, площею 0,59 га, розташована на території Георгіївської селищної ради Лутугинського району Луганської області, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.11.2011 року, зареєстрованим в реєстрі за №6109, серії ВРО №608746 (а.с.55);

¦земельна ділянка №471, площею 6,16 га, розташована на території Георгіївської селищної ради Лутугинського р-ну Луганської області, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.11.2011 року, зареєстрованим в реєстрі за №6107, серії ВРО №608744 (а.с.56);

¦земельна ділянка, розміром 9,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.11.2011 року, зареєстрованим в реєстрі за №6111, серії ВРО №608747 (а.с.57);

¦земельна ділянка, площею 0,2500 га, розташована на території Луганської області, Лутугинського району, Георгіївської селищної ради, с. Переможне, вул. Суворова, буд. 7, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.11.2011 року, зареєстрованим в реєстрі за №6105, серії ВРО №608743 (а.с.58);

¦житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розміщений Луганська область, Лутугинський район, с. Переможне, вул. Суворова, буд. 8, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.11.2011 року, зареєстрованим в реєстрі за №6103, серії ВРО №608742 (а.с.59).

До вимушеного переселення з окупованої частини території Луганської області, ОСОБА_1, був Головою належного йому селянського (фермерського) господарства «Фортуна», розташованого в с. Переможне, Лутугинського району, Луганська область, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 11.04.2014 року (а.с.60-61). СФГ «Фортуна» належить на праві приватної власності комплекс сільськогосподарських споруд, загальною площею 3886,0 м2, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 10.01.2008 року, серії САВ №013823 (а.с.62). Також, ним для потреб СФГ «Фортуна» була придбана сільськогосподарська техніка різного типу та класу, зокрема:

¦сівалка Great Plains СРН - 2000F, 2012 року випуску;

¦сепаратор зерноочисний А1 -БЛС-100;

¦борона дискова БДМТ-4, 2012 року випуску;

¦борона ЗБР-24, 2013 року випуску;

¦сівалка точного висіву KINZE3600, 2008 року випуску;

¦трактор К-701 М, 1991 року випуску;

¦трактор Т-150, 1993 року випуску;

¦УДА (Універсальний дисковий агрегат), 2007 року випуску;

¦плуг ПЛН-8-40, 2004 року випуску;

¦обладнання крапельного зрошування, 2004 року випуску;

¦прес-фільтр, 2003 року випуску, тощо.

У зв'язку з виникненням в Луганській області збройної конфліктної ситуації заявники вимушені були переїхати до м. Копичинці, Гусятинського району, Тернопільської області, де вони і проживають в даний час, що підтверджується довідками від 16.10.2014 року №, від 17.10.2014 року №, №, № (а.с.63-69). Також, 07.03.2018 року на імя ОСОБА_1 видана довідка № 4 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.70). У вказаних довідках посвідчено лише факт переселення заявників з с. Переможне, Лутугинського району, Луганської області до м. Копичинці, вул. І.Франка, 22, Гусятинського району, Тернопільської області без встановлення вимушеності такого переселення.

Відповідно до ст. 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно із ст. 27 Конституції України кожна людина має невід'ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов'язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров'я, життя і здоров'я інших людей від протиправних посягань. Отже, Конституцією України зобов'язано державу за будь-яких обставин захищати життя людей і цей обов'язок не залежить від встановлення тих чи інших юридичних фактів.

До повноважень Верховної ОСОБА_7 України, яка є єдиним органом законодавчої влади в Україні (ст.75 Основного Закону України), належить прийняття законів; оголошення за поданням Президента України стану війни і укладення миру, схвалення рішення Президента України про використання Збройних Сил України та інших військових формувань у разі збройної агресії проти України ( п.3,9 ст. 85 Конституції). А, отже, у зв'язку із агресією Російської Федерації проти України, яка розпочалася 27 лютого 2014 року Верховна ОСОБА_7 України, діючи як представницький орган Українського народу, 27 січня 2015 року прийняла Закон "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території "( далі - Закон № 1207-VII) згідно якого встановила, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України і встановила , що датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року ( ст. 1 Закону зі змінами та доповненнями).

Аналіз досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, зокрема, даних - Державної прикордонної служби України, прес-центру Служби безпеки, Міністерства оборони України, оперативної інформації Інформаційно-аналітичного центру ОСОБА_7 національної безпеки та оборони України, Управління Верховного комісара ООН з питань біженців; Міністерства закордонних справ України, статей в засобах масової інформації та інтернет видань (а.с.71-167) в сукупності з іншими доказами свідчить про обґрунтованість твердження заявників щодо неможливості подальшого їхнього проживання в ІНФОРМАЦІЯ_8, що змусило їх покинути своє житло, виїхати за межі окупованої території Луганської області.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 внаслідок переїзду були вимушені позбавитись роботи, рідного дому, матеріального забезпечення, звичного середовища існування, вільного спілкування з рідними, друзями, оскільки все це залишилось на окупованій території Луганської області, тобто де заявники мали налагоджений побут, планували своє майбутнє, чим фактично були порушені їхні права, передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 р., IV Женевською конвенцією 1949 р. про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділом II Конституції України.

Відповідно до Женевської конвенції 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту (чинна для Росії з 10.05.1954 року в порядку правонаступництва міжнародних договорів колишнього СРСР), її положення застосовуються до всього цивільного населення держав, що беруть участь у конфлікті, тобто не лише до іноземних громадян, що перебувають на території однієї з воюючих держав, й до громадян цих держав, а також до цивільного населення окупованих територій.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно з пунктом 9 частини першої статті 85 Конституції України до повноважень Верховної ОСОБА_7 України належить, зокрема, оголошення за поданням Президента України стану війни і укладення миру, схвалення рішення Президента України про використання Збройних Сил України та інших військових формувань у разі збройної агресії проти України. Президент України як глава держави, гарант державного суверенітету, територіальної цілісності України за своїм конституційно-правовим статусом забезпечує державну незалежність, національну безпеку держави; є Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України; призначає на посади та звільняє з посад вище командування Збройних Сил України, інших військових формувань; здійснює керівництво у сферах національної безпеки та оборони держави; очолює ОСОБА_7 національної безпеки і оборони України (п.п.1, 17, 18 ч.1 ст.106 Конституції України). Відповідно до п.п.19, 20 ч.1 ст.106 Основного Закону України саме Президент України вносить до Верховної ОСОБА_7 України подання про оголошення стану війни та у разі збройної агресії проти України приймає рішення про використання Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що підставами внутрішнього переміщення осіб на території України може бути, зокрема, збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

У частині першій статті 4, частині першій статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. За змістом встановленої форми довідки не передбачається внесення до неї відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання.

Положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» не передбачено порядку підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту або тимчасової окупації території України, проте не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення.

У статті 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частин першої та другої статті 124 Конституції України делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов'язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною ОСОБА_7 України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

За змістом статті 1 Конвенції існує презумпція, що юрисдикція здійснюється на всій території Договірної держави. Зобов'язання, взяті на себе Договірною державою за статтею 1, включають два аспекти, а саме: з одного боку - негативне зобов'язання утримуватися від втручання у здійснення гарантованих прав і свобод, а з іншого боку - позитивні зобов'язання вживати належних заходів для забезпечення дотримання таких прав і свобод на своїй території (рішення ЄСПЛ у справі «Ilaєcu and Others v. Moldova and Russia» від 08 липня 2004 року № 48787/99, § 313; рішення ЄСПЛ у справі «Sargasyan v. Azerbaijan» від 16 червня 2015 року № 40167/06, § 129).

У разі наявності виняткових обставин, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території через військову окупацію збройними силами іншої держави, воєнні дії чи повстання, або внаслідок створення сепаратистського режиму на її території, вона не втрачає своєї юрисдикції за змістом статті 1 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Ilaєcu and Others v. Moldova and Russia» від 08 липня 2004 року № 48787/99, § 333; рішення ЄСПЛ у справі «Catan and Others v. the Republic of Moldova and Russia» від 19 жовтня 2012 року №№ 43370/04, 8252/05 and 18454/06, § 109; рішення ЄСПЛ у справі «Sargasyan v. Azerbaijan» від 16 червня 2015 року № 40167/06, § 130).

У випадках, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території, її відповідальність за Конвенцією обмежується виконанням позитивних зобов'язань. Такі зобов'язання стосуються як заходів, необхідних для відновлення контролю (як вираження своєї юрисдикції) над відповідною територією, так і заходів із забезпечення поваги до особистих прав заявника (рішення ЄСПЛ у справі Ilaєcu and Others v. Moldova and Russia» від 08 липня 2004 року № 48787/99, § 335, § 339; рішення ЄСПЛ у справі «Sargasyan v. Azerbaijan» від 16 червня 2015 року № 40167/06, § 131). Таким чином, перша частина цих зобов'язань вимагає від держави відстояти або відновити свій суверенітет над територією та утриматися від будь-яких дій з підтримки сепаратистського режиму (див. там само, §§ 340-345). Згідно з другою частиною зобов'язань держава повинна вжити судових, політичних або адміністративних заходів для забезпечення особистих прав заявника (див. там само, §§ 340-345, § 346; рішення ЄСПЛ у справі «Sargasyan v. Azerbaijan» від 16 червня 2015 року № 40167/06, § 132).

Така ж правова позиція щодо застосування тих самих норм права у подібних правовідносинах сформульована Верховним Судом в Постановах від 14.03.2018 року у справі №363/2981/16-ц, від 12.04.2018 року в справі № 243/7029/17.

За таких обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 переселилися з території окупованої Луганської області задля уникнення загрози життю, здоров'ю, свободи, насильницькій втраті громадянства, особистих прав на свободу пересування, вираження думки, майнових прав вільного володіння, розпорядження та користування майном, прав на працю та захист у результаті збройної агресії Російської Федерації. Встановити такий юридичний факт заявникам потрібно для визначення їм статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (жертви - потерпілого від міжнародного збройного конфлікту), що обумовлює виникнення прав та обов'язків, передбачених цією Конвенцією, нормами національного законодавства, іншими нормами міжнародного права.

З підстав зазначених вище, заява підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 8, 55, 21-68 Конституції України, ст.12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятої згідно з резолюцією 59/38 Генеральної ОСОБА_6 ООН від 02 грудня 2004 р., ст.11 Європейської конвенції про імунітет держави № ЕТS № 74 від 16 травня 1972 р., Женевської конвенції 1949 р., Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року ст.12, 13, 81, 89, 263, 264, 265, 293, 315, 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_8 ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Встановити, що вимушене переселення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серії ЕК 470268, виданий Лутугинським РВ УМВС України в Луганській області 04 червня 1997 року, в вересні 2014 року з окупованої території с. Переможне, Лутугинського району, Луганської області, України, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України.

Встановити, що вимушене переселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, паспорт громадянина України серії ЕК 962895, виданий Артемівським РВ УМВС України в Луганській області 27 жовтня 1998 року, в вересні 2014 року з окупованої території с. Переможне, Лутугинського району, Луганської області, України, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України.

Встановити, що вимушене переселення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, паспорт громадянина України серії ЕН 848080, виданий Лутугинським РВ УМВС України в Луганській області 04 листопада 2011 року, в вересні 2014 року з окупованої території с. Переможне, Лутугинського району, Луганської області, України, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України.

Встановити, що вимушене переселення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_11, паспорт громадянина України серії ЕН 900941, виданий Лутугинським РС УДМС України в Луганській області 14 листопада 2012 року, в вересні 2014 року з окупованої території с. Переможне, Лутугинського району, Луганської області, України, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя-підпис

З оригіналом вірно

Суддя Гусятинського районного суду І.О. Лисюк