Ухвала

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 484/2607/17

провадження № 61-43055ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Миколаївської області від 11 липня 2018 року у справі за позовом комунального підприємства Первомайської міської ради «Затишок» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року комунальне підприємство Первомайської міської ради «Затишок» (далі - КП Первомайської міської ради «Затишок») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в якому просило стягнути з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку заборгованість по сплаті комунальних послуг в сумі 6 263,59 грн та судовий збір в сумі 1 600,00 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від

04 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь КП Первомайської міської ради «Затишок» заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій в сумі 6 263,59 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках на користь КП Первомайської міської ради «Затишок» судові витрати в сумі 1 600,00 грн.

Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 11 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від

04 квітня 2018 року в частині стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь

КП Первомайської міської ради «Затишок» заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій за період з 01 квітня 2013 року по 31 серпня 2016 року в сумі 6 263,59 грн в рівних частках з кожного по 2 087,86 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

20 серпня 2018 року через засоби поштового зв'язку ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Миколаївської області від 11 липня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 6 263,59 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 176 200,00 грн

(1762,00 грн х 100).

Справа № 484/2607/17 є незначної складності, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто справа є малозначною в силу своїх властивостей. Тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі, керуючись підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, посилається на те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявника.

Посилання заявника у касаційній скарзі на підпункт в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є безпідставними.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від

19 грудня 1997 року).

Було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA,

№ 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Миколаївської області від 11 липня 2018 року у справі за позовом комунального підприємства Первомайської міської ради «Затишок» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило