АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 487/4332/16-цГоловуючий в І інстанції Дорошинська В.Е.
Провадження №22ц/791/962/18 Доповідач: Радченко С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоРадченка С.В.
суддівБездрабко В.О.
Кузнєцової О.А.
секретарКутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконним рішенням та діями органів досудового слідства, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, прокуратури та суду, за апеляційними скаргами представників Державної казначейської служби України на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 квітня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Дорошинської В.Е.,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що відносно нього у перших числах (точна дата невідома) грудня 2011 року УБОЗ Миколаївської області було заведено незаконну оперативно-розшукову справу №201101161 та розпочато проведення незаконних оперативно-розшукових дій, які порушили його права, як людини та громадянина; 23 грудня 2011 року заступником генерального прокурора України було порушено кримінальну справу за ч. 3 ст. 368 КК України за №49-3366 (№212/7180/12); 27 грудня 2011 року, він був підданий особистому обшуку, працівниками УБОЗ Миколаївської області, на території подвір'я Миколаївського районного суду Миколаївської області серед своїх колег та чисельних глядачів з застосуванням спеціального підрозділу УБОЗ «Сокіл»; 27 грудня 2011 року працівниками УБОЗ Миколаївської області проводили обшук квартири, у якій позивач мешкає, в присутності його дружини та малолітнього сина; 27 грудня 2011 року органами досудового слідства був проведений незаконний обшук робочого кабінету НОМЕР_2 позивача, під час якого незаконно, у порушення вимог законодавства, було отримано копії цивільної справи №2-1089 на 16 арк.; з 10 години 27 грудня 2011 року до 03 години 28 грудня 2011 року органами досудового слідства позивач був позбавлений можливості спілкуватися з захисником, позбавлений можливості їсти та пити, позбавлений можливості повідомити свою дружину про те, де знаходиться, весь вказаний час, у порушення вимог діючого законодавства, він примусово утримувався під охороною в приміщенні УБОЗ в Миколаївській області, за адресою вул. Спаська, 12, місто Миколаїв, у 4й годині 28 грудня 2011 року оперативні працівники та органи досудового слідства дали можливість покинути приміщення УБОЗ, але відібрали усі особисті гроші, що виключило можливість викликати таксі, щоб вночі добратися до дому, який знаходиться у іншому районі міста Миколаїв; постановою слідчого в особливо важливих справах генеральної прокуратури України Кривов`яз Д.А. від 28 січня 2012 року обраний запобіжний засіб у вигляді підписки про невиїзд; під впливом тиску та погроз слідчий Кривов'яз Д.А. змусив позивача відмовитися від захисника про що виніс відповідну постанову про прийняття відмови від захисника від 28 січня 2012 року; 05 січня 2012 року позивача було викликано до генеральної прокуратури України, міста Київ, де було пред'явлено обвинувачення - постанова про притягнення у якості обвинуваченого від 05 січня 2012 року, протокол про пред'явлення обвинувачення від 05 січня 2012 року; 10 січня 2012 року постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України був накладений арешт на все майно позивача, рухоме та нерухоме - постанова від 10 січня 2012 року.

28 лютого 2012 року за поданням Генеральної прокуратури України рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України позивач був відсторонений від займаної посади судді Миколаївського районного суду Миколаївської області.

21 березня 2012 року органами досудового слідства було проведено повторний незаконний обшук робочого кабінету позивача в приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області.

Вироком Суворовського районного суду міста Херсон від 19 січня 2015 року по справі №2120/7180/12 позивача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представника влади в судових та державних органах строком на 1 рік; за ч. 3ст. 368 КК України виправдано за відсутністю події злочину.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 02 червня 2015 року вирок Суворовського районного суду міста Херсон від 19 січня 2015 року в частині визнання винним позивача у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, скасовано, за відсутністю складу злочину, провадження в цієї частині закрито. Запобіжний захід відносно позивача у вигляді підписка про невиїзд також скасовано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року ухвала апеляційного суду Херсонської області від 02 червня 2015 року залишена без змін.

Позивач зазначив, що кримінальна справа була дуже важливою для нього, оскільки він страждав від почуття невизначеності свого майбутнього, адже на протязі чотирьох років та трьох місяців (з 23 грудня 2011 року до 24 лютого 2016 року) перебував під слідством, весь цей час перебував на підписці про невиїзд, за злочини, яких він не скоював та не мав змоги вільно розпоряджатися своїм майном, адже воно було арештовано. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та тривалого перебування під слідством йому було завдано нестерпних душевних страждань, які зокрема виразилися у втраті сенсу продовжувати життя та думках про самогубство, руйнування життєвих планів та соціальних зв'язків, відриві від сім'ї на час чисельних поїздок в місто Київ для допитів, на час прийняття участі у судових засіданнях, негативному впливі на честь та гідність. Позивач є суддею, тобто публічною людиною, яка на собі відчула беззаконня та приниження своєї гідності, як людини, громадянина та представника судової влади держави Україна, який призначений на посаду по життєво. В результаті незаконного засудження за злочин він зазнав великих моральних страждань, зневірився в правоохоронних органах та судовій системі. У нього значно погіршився стан здоров'я, з'явилися соматичні захворювання. Під час постійних допитів у нього мали місце психічні розлади у вигляді істерії, а також загострення наявних хвороб. За час тривалого перебування під слідством порушилися його особисті та професійні зв'язки, він був позбавлений можливості будувати своє життя відповідно до своїх бажань та прав. Він весь час перебування під кримінальним переслідуванням, страждаючи та ніяковіючи від сорому за безпідставні звинувачення у скоєнні злочину, намагався привернути увагу суспільства на те, що він є чесною та порядною людиною, змушений був виправдуватися та доводити свою невинність.

Посилаючись на зазначені обставини та на право на відшкодування шкоди, завданої на підставі незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного захисту підписку про невиїзд, на підставі статті 1176 Цивільного кодексу України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач, з уточненнями, остаточно просив відшкодувати за рахунок коштів державного бюджету завдану йому матеріальну шкоду в розмірі 49042 грн. 65 коп. та моральну шкоду в розмірі 800000 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27 квітня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України за бюджетною програмою в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної незаконними діями органів, що проводили оперативно-розшукову діяльність, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 49042,65грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 800000,00грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представникиДержавної казначейської служби України подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційні скарги обґрунтовують тим, що судом невірно визначено розмір відшкодування моральної шкоди у зв'язку з неврахуванням строків незаконного перебування позивача під слідством та судом. Крім того посилаються на те, що в рішенні відсутнє обґрунтування розміру моральної шкодита в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження дійсного понесення ОСОБА_5 витрат на юридичну допомогу, а тому відшкодування таких сум за рахунок коштів державного бюджету є безпідставним.

Письмовий відзив на апеляційні скарги до суду не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно із пунктом 8 Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Враховуючи, що наразі апеляційні суди в апеляційних округах не утворені, справа підлягає перегляду в апеляційному порядку Апеляційним судом Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває Херсонський міський суд Херсонської області, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач безпідставно перебував під слідством та судом у статусі підозрюваного і обвинуваченого в період з 23 грудня 2011 року по 24 лютого 2016 року, а тому, понесені ним витрати на юридичну допомогу та завдана моральна та матеріальна шкода підлягають відшкодуванню, в порядку та в розмірах, що визначені Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відшкодування позивачу витрат на правову допомогу та завданої моральної шкоди, вважає, що цей висновок в повній мірі відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону.

Так судом першої інстанції встановлено, що у перших числах (точна дата невідома) грудня 2011 року УБОЗ Миколаївської області було заведено відносно ОСОБА_5 оперативно-розшукову справу №201101161 (аркуш 6-й том 1 кримінальної справи №212/7180/12) та розпочато проведення оперативно-розшукових дій, які порушили його права, як людини та громадянина. 23 грудня 2011 року заступником генерального прокурора України Блажієвським Є.М. стосовно позивача було порушено кримінальну справу за ч. 3 ст. 368 КК України за №49-3366 (аркуш 1 та 2 том 1 кримінальної справи №212/7180/12).

27 грудня 2011 року, позивач був підданий особистому обшуку, працівниками УБОЗ Миколаївської області, на території подвір'я Миколаївського районного суду Миколаївської області. Вказане підтверджено протоколом особистого обшуку від 27.12.2011 р. (аркуш 63-64 том 1 кримінальної справи №212/7180/12). Під час обшуку у позивача оглядали руки з використанням люмінесцентної лампи, але свічення рук не було виявлено, робили змиви з рук, які теж нічого не дали. Працівники УБОЗ Миколаївської області провели обшук особистого автомобіля «Шевроле», знов нічого не виявивши, були вилучені особисті гроші 3 купюри номіналом 1 грн., 5 грн. та 500 грн.

27.12.2011 року працівниками УБОЗ Миколаївської області з 17 години 10 хвилин до 22 години проводили обшук квартири АДРЕСА_1, у якій позивач мешкає, в присутності його дружини та малолітнього сина. Вказане підтверджено протоколом обшуку від 27.12.2011 р. (аркуш 93-95 том 1 кримінальної справи №212/7180/12). Під час обшуку квартири було вилучено: рішення в справах №2-05-575/2010, №22ц-1797/2011; пістолет моделі ФОРТ-12РМ НОМЕР_1, системний блок білого кольору домашнього комп'ютера, 2 купюри номіналом по 100 доларів США - серія КА 05456750 А та НС 89669406.

27 грудня 2011 року органами досудового слідства був проведений обшук робочого кабінету НОМЕР_2 позивача у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області. Вказане підтверджено протоколом обшуку від 27.12.2011 р. (аркуш 68-70 том 1 кримінальної справи №212/7180/12), під час якого, було отримано копії цивільної справи №2-1089 на 16 арк.

Постановою слідчого в особливо важливих справах генеральної прокуратури України Кривов`яз Д.А. від 28 січня 2011 року відносно позивача обраний запобіжний засіб у вигляді підписки про невиїзд. (аркуш 97-98 том 1 кримінальної справи №212/7180/12).

05 січня 2012 року позивача було викликано до генеральної прокуратури України, міста Київ, де було пред'явлено обвинувачення. Вказане підтверджено постановою про притягнення у якості обвинуваченого від 05 січня 2012 року, протоколом про пред'явлення обвинувачення від 05 січня 2012 року (аркуш 115-117 том 1 кримінальної справи №212/7180/12).

10 січня 2012 року постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України був накладений арешт на все майно позивача, рухоме та нерухоме. Вказане підтверджено відповідною постановою від 10 січня 2012 року (аркуш 129 том 3 кримінальної справи №212/7180/12).

28 лютого 2012 року за поданням Генеральної прокуратури України рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України позивач був відсторонений від займаної посади судді Миколаївського районного суду Миколаївської області.

21 березня 2012 року органами досудового слідства проведено повторний обшук робочого кабінету позивача в приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області. Вказане підтверджено протоколом обшуку від 21.03.2012 р. (аркуш 203205 том 2 кримінальної справи №212/7180/12), в результаті якого було вилучено комп'ютерний системний блок робочого комп'ютеру позивача.

Вироком Суворовського районного суду міста Херсон від 19 січня 2015 року по справі №2120/7180/12 позивача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням функцій представника влади в судових та державних органах строком на 1 рік; за ч. 3ст. 368 КК України виправдано за відсутністю події злочину (а.с.27-45).

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 02 червня 2015 року по справі №2120/7180/12 на вирок Суворовського районного суду міста Херсон від 19 січня 2015 року в частині визнання винним позивача у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, скасовано, за відсутністю складу злочину, провадження в цієї частині закрито. Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді підписка про невиїзд також скасовано (а.с.21-26).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року по справі №5-2706км15 ухвала апеляційного суду Херсонської області від 02 червня 2015 року по справі №2120/7180/12 залишена без змін (а.с.13-16).

Так, згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами 1 і 2 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регламентує право особи на відшкодування шкоди є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94-ВР).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п'ята, шоста статті 4 Закону).

Згідно із частиною третьою статті 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Таким чином, враховуючи характер правопорушення, тривалість та глибину моральних страждань, які зазнав позивач, суд першої інстанції дійшов правильного висновку з урахуванням принципу розумності та справедливості, що розмір моральної шкоди слід визначити в сумі 800 тис. грн. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував наведені положення Закону та обґрунтовано визначив такий розмір. При цьому суд першої інстанції правильно вважав, що позивачу беззаперечно заподіяно моральну шкоду та належним чином мотивував це у своєму рішенні. Доводи, наведені у апеляційних скаргах, таких висновків не спростовують.

Статті 3, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» закріплюють, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються, зокрема, суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги та моральна шкода. Відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно пункту 10 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», до сум, сплачених громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги, відносяться суми, сплачені ним адвокатському об'єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв'язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Наявними в матеріалах справи доказами достовірно підтверджується, що під час слідчих та судових дій позивач отримував юридичну допомогу, за яку сплачував кошти (а.с.57,58,59,61), а тому вказані суми є витратами, пов'язаними з отриманням юридичної допомоги, з метою захисту від обвинувачення, крім того позивач поніс матеріальні витрати на придбання автобусних, залізничних квитків, щоб доїхати з міста Миколаєва до міста Київ, Генеральної прокуратури України, для допитів, а також до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на судове засідання (а.с.54,55), з огляду на що колегія судів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відшкодування сплачених позивачем сум в сукупному розмірі 49042,65 грн.за рахунок коштів державного бюджету.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що справу було розглянуто неповноважним судом, оскільки розгляд справи повинен був здійснювати Суворовський районний суд м.Херсона, який розглядав кримінальну справу, оскільки указом Президента України №15/2016 від 19 січня 2016 року «Про ліквідація та утворення місцевих загальних судів», Суворовський районний суд міста Херсона ліквідовано та замість нього утворено Херсонський міський суд Херсонської області, якому і була підсудна позовна заява.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що відшкодування шкоди потрібно відраховувати з 23.12.2011 року по 24.02.2016 року - розгляд справи касаційним судом, оскільки кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 було закрите судовим рішенням, яке набрало законної сили 02.06.2015 року і жодної шкоди та процесуальних обмежень у період з 02.06.2015 року по 24.02.2016 року ОСОБА_5 не зазнавав, оскільки остаточний судовий розгляд справи закінчився саме в суді касаційної інстанції і та обставина, що вирок суду набирає законної сили з моменту розгляду справи апеляційним судом, жодним чином не спростовує факту тривання моральних страждань та матеріальних витрат позивача до постановлення ухвали ВССУ.

Доводи апеляційної скарги про те, що при обрахунку відшкодування завданої моральної шкоди необхідно виходити із розміру мінімальної заробітної плати в сумі 1600,00 грн., як про це зазначено в Законі України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (який набрав чинності з 01.01.2017 року), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки положення цього Закону не розповсюджують свою дію на спірні правовідносини, з огляду на наступне.

Так, частина 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року встановила, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Таким чином, положення цієї частини Закону стосуються застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини при обчисленні окладів, заробітної плати, інших виплат, пов'язаних з оплатою праці.

Вказівка в другому абзаці цієї частини про те, що до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень, підлягає застосуванню у взаємозв'язку з першим абзацом, в якому прямо зазначено, що вона не застосовується як розрахункова величина при нарахуванні виплат в порядку оплати праці (окладів, заробітної плати, інших виплат).

Так як предметом спору у даній справі є стягнення відшкодування в порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а не будь-яких виплат в порядку оплати праці, частина 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року свою дію на спірні правовідносини не поширює.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд безпідставно стягнув на користь ОСОБА_5 відшкодування моральної шкоди в такому значному розмірі, так як не був позбавлений права його зменшити, з урахуванням ступеню вини заподіювача та майнового стану потерпілого, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки передбачена Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідальність настає незалежно від вини органів, що здійснюють досудове розслідування чи прокуратури, та для визначення розміру відшкодування шкоди майновий стан потерпілого громадянина не має значення.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги факти, що позивач був відсторонений від займаної посади, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, підтвердження своєї невинуватості у вчинені злочину та відновлення ділової репутації.

Доводи апеляційної скарги про те, що дійсна оплата позивачем заявлених до стягнення в якості витрат на юридичну допомогу грошових коштів не підтверджена, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційних скаргах, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 квітня 2018 рокузалишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 квітня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 26 липня 2018 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: В.О. Бездрабко

О.А. Кузнєцова