Провадження № 2/161/35/18
У Х В А Л А
22 березня 2018 року місто Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Ковтуненка В.В.,
за участі секретаря Царюк Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,
ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою. Просить суд накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1179 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, належну ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 19 вересня 2002 року Заборольською сільською радою, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю № 804 та не застосовувати до нього зустрічного забезпечення з підстав, викладених в заяві.
Відповідно до ч. 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
Заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.
Судом при розгляді заяви встановлено, що заявником взагалі не надано доказів, що існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання відповідачем рішення суду, як про це вказує заявник у своїй заяві. Оскільки, як на підставу для забезпечення позову ОСОБА_1 посилається на той факт, що відповідач по справі звернулась до суду з заявою про зняття арешту, як скасування забезпечення позову в межах іншої цивільної справи між тими самими сторонами. Однак, сам факт того, що відповідач по справі користується своїми законними правами при розгляді іншої справив суді не свідчить про утруднення чи неможливість виконання рішення суду.
Також судом достовірно встановлено, що жодних інших доказів щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду заявником не зазначено та не надано.
Також судом не приймається до уваги посилання заявника та його представника на ту обставину, що відповідачем лише в примусовому порядку в межах виконавчого провадження було виконане рішення суду від 04 червня 2014 року. Оскільки добровільне виконання рішення суду є правом, а не обовязком боржника. Також суду не надано жодних доказів, що відповідач умисно ухилявся від виконання рішення суду від 04 червня 2014 року. А лише вказано про таке ухилення.
Таким чином, твердження заявника щодо обставин, викладених в заяві є лише його особистими твердженням, яке носить характер припущення, однак, не підтверджується жодними доказами. А тому взагалі незрозуміло, у звязку з якими причинами необхідно забезпечити позов.
А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви.
Керуючись ст.ст. 149-154 ЦПК України, суд,-
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його заяви про забезпечення позову.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з моменту її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: В.В. Ковтуненко