УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року м. Мукачево Справа № 303/6198/18

2-о/303/171/18

Номер рядка стат. звіту - 9

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши матеріали

за заявою ОСОБА_1 (м. Мукачево, бул. ОСОБА_2, 6/56)

заінтересована особа (1): Мукачівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (89600 м.Мукачево, вул. Я.Мудрого, 35)

заінтересована особа (2): ОСОБА_3 (89600 м.Мукачево, вул.Проектна, 16)

про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, зазначивши себе заявником, звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження ОСОБА_4 26.01.2000 у м. Мукачево, вказавши при цьому заінтересованих осіб - Мукачівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та ОСОБА_3.

Також прохальна частина заяви місить вимогу про необхідність зазначення матері дитини та батька.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття провадження у справі в порядку окремого провадження суд виходить з того, що згідно з нормативним правилом, яке місить частина перша ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з нормативним правилом, яке міститься в частині третій ст. 42 Цивільного процесуального кодексу України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

В свою чергу, заявник - це особа, в інтересах якої в суді порушується справа про встановлення певних обставин або правового статусу громадянина, необхідних для реалізації нею особистих і майнових прав, без судового підтвердження яких вона позбавлена можливості здійснити ці права. Заявник стає на захист своїх охоронюваних законом інтересів.

Характерними рисами заявника у справах окремого провадження є, зокрема:

- необхідність судового підтвердження обставин, без яких заявник позбавлений можливості здійснити свої права;

- порушення справи для захисту його охоронюваних законом інтересів, якщо відсутній спір про право;

- його особиста процесуальна та матеріально-правова заінтересованість у справі, яка виявляється як у поширенні на нього всіх правових наслідків судового рішення, яке набрало законної сили, так і в обов'язковому правовому звязку встановлюваного судом факту (обставини) з охоронюваним законом інтересом заявника та його правом;

Отже, при прийнятті заяви у справах окремого провадження перевіряється наявність у заявника юридичної заінтересованості.

Таким чином, право на пред'явлення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення має особа в інтересах якої в суді порушується справа про встановлення певних обставин або правового статусу громадянина, необхідних для реалізації нею особистих і майнових прав, без судового підтвердження яких вона позбавлена можливості здійснити ці права.

Фактичний аналіз змісту поданої на розгляд суду заяви свідчить про те, що порушені у ній питання щодо встановлення певних фактів мають значення для ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Отже, в інтересах саме цих осіб, або окремої з них (а не представника ОСОБА_1Г.) в суді може порушуватися питання про встановлення конкретних обставин, необхідних для реалізації ними певних прав.

Адвокат ОСОБА_1 хоч і виступає представником інтересів ОСОБА_3 на підставі ордеру від 24.09.2018, однак він не може виступати самим заявником, оскільки не в його інтересах може бути порушена справа для встановлення зазначених у заяві фактів.

У відповідності з правовим визначенням, наведеним у частині другій ст. 237 Цивільного кодексу України не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені.

Таким чином, слід констатувати, що адвокат помилково вважає, що має право на звернення до суду в інтересах особи, яку він представляє, оскільки звернутись до суду повинна саме ця особа (в даному випадку ОСОБА_3Й.), або особисто, або через свого представника.

Також слід звернути увагу особи, яка подала дану заяву на те, що головною відмінністю окремого провадження від інших процесуально правових інститутів захисту порушеного права є відсутність спору про право, адже суд лише засвідчує наявність факту, а не вирішує спірні відносини, оскільки особа, яка має будь-яке право, не може його здійснити через те, що факти, які це право підтверджують, не є очевидними і потребують перевірки та підтвердження відповідними доказами.

Статтею 126 Сімейного кодексу України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

У відповідності з приписами постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п.п. 4, 6, 7) справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні.

Із позовом про визнання батьківства чи материнства можуть звертатися до суду лише особи, зазначені у Сімейному кодексі України.

Особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 Сімейного кодексу України зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

За умов, зазначених у п. 4 цієї постанови, заяву до суду про визнання материнства відповідно до ст. 131 Сімейного кодексу України може подати особа, яка вважає себе матір'ю дитини.

З урахуванням вищенаведених обставин справи та положень чинного законодавства, вимоги за предметом заяви (за умови правильного визначення її субєктного складу) підлягають розгляду в порядку позовного, а не окремого провадження провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 42, 185, 260, 293, 315 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву повернути особі, яка її подала.

2. Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Кость