У Х В А Л А

про забезпечення позову

Справа № 185/8388/18

Провадження № 2-з/185/63/18

08 жовтня 2018 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Шаповалової І.С., за участю секретаря Красуцького Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовомКрасильникової ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та трьох процентів річних,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та трьох процентів річних. З позовною заявою до суду надійшла заява позивача про забезпечення зазначеного позову.

В заяві про забезпечення позову позивач просить вжити заходи забезпечення позову, зазначаючи, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що дана заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

У відповідності до ч. ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні рішення.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суду доведено належними доказами, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки відчуження відповідачем належного йому майна, може зробити не можливим, або значно утруднить виконання рішення суду, а для цього необхідно виключити найменшу можливість утруднення виконання рішення суду. Враховуючи обставини, викладені в заяві про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що існує загроза можливості невиконання рішення суду за відсутності вжиття заходів забезпечення позову.

Водночас, обраний заявником захід забезпечення позову, суд не вважає співмірним із заявленими вимогами, оскільки, як вже зазначалося вище, віповідчем по справі є фізична особа ОСОБА_3. Водночас суду не доведено про необхідність вжиття заходів забезпечення позову відносно іншої фізичної особи - ОСОБА_5, яка не є стороною або учасником цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та трьох процентів річних.

При обранні способів забезпечення позову суд враховує їх відповідність предмету позовних вимог.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України в Постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, яка є чинною, позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб

Пунктом 20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 зазначається про можливість вжиття заходів забезпечення позову таким шляхом як, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Однак, факт проведення або відсутності розрахунків між сторонами спори входить до предмету доказування у справі та підглядає доведенню під час вирішення спору по суті. Будь-яка оцінка доказів, що стосується суті спору, є неприпустимою і не може бути обґрунтуванням правомірності застосування чи скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, суд, дослідивши та перевіривши зміст заявлених позовних вимог, процесуальні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а саме, наявність майнового спору, належність майна відповідачу, дотримання вимог співмірності, відповідність способів забезпечення позову заявленим вимогам, вважає, що застосування заходів забезпечення позову - до набрання рішенням суду у справі № 185/8388/18 законної сили накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_3 в межах суми позовних вимог, а саме, в межах 82 508 698 (вісімдесят два мільйони пятсот вісім тисяч шістсот девяносто вісім) гривень 36 копійок - є доцільним.

Як роз`яснено абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову", суд не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які пов'язані із втручанням у внутрішню діяльність господарських товариств (наприклад, забороняти скликати загальні збори товариства, складати список акціонерів, що мають право на участь у них, надавати реєстр акціонерів та приміщення для проведення зборів, підбивати підсумки голосування з питань порядку денного тощо).

Виходячи із виду заходу забезпечення позову, заявленого представником позивача та враховуючи не залучення до участі у справі в якості третьої особи юридичних осіб, власником частки в статуному капіталі яких є відповідач у справі, суд приходить до висновку, що застосування заходів забезпечення позову у виді заборони вчинення дій щодо відчуження майна (частки в статутному капіталі товариства) може привести до втручання у внутрішню діяльність господарського товариства, внаслідок чого вид забезпечення позову, заявлений представником позивача не відповідає позовним вимогам та покладеним в обґрунтування заяви доводам.

Так, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Зокрема заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. Згідно із п. 4 цієї ж Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивачки, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Так само, згідно з ч. 3 ст. 431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідності до положень п.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5

(у редакції наказу Міністерства

юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

На підставі викладеного, керуючись п. п. 3-4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 149, 150, 152, 153, 154, 157, 247, 258-261, 352-354, 431 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та трьох процентів річних задовольнити частково.

До набрання рішенням суду у справі № 185/8388/18 законної сили накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_3 в межах суми позовних вимог, а саме, в межах 82 508 698 (вісімдесят два мільйони пятсот вісім тисяч шістсот девяносто вісім) гривень 36 копійок.

У відповідності до п. п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», судом зазначаються відомості про стягувача та боржника:

- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ВН № 253914, виданий Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, 22 лютого 2006 року, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: 1190, Відень, Петер-Йордан штрассе, 28-30/4, Австрія.

- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії ВВ № 922498, виданий Київським РВ ДМУ УМВс України в Донецькій області, 04 серпня 1999 року, РНОКПП НОМЕР_2, місце реєстрації: 83000, місто Донецьк, вулиця Листяна, будинок 20, місце проживання: 01001, місто Київ, пров. Лабораторний, будинок 6/5.

В решті заявлених вимог відмовити.

Зустрічне забезпечення по справі не застосовано.

Копію даної ухвали суду направити для виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк предявлення ухвали про забезпечення позову до виконання - три роки.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідні Положення ЦПК України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя І.С. Шаповалова