АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/5915/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

судді - доповідача Рейнарт І.М.

суддів Болотова Є.В., Кирилюк Г.М.

при секретарі Іванову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року (суддя Астахова О.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановила:

у жовтні 2017р. позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її утримання у твердій грошовій сумі 1 684грн щомісячно до досягнення трьох років малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що з 18 вересня 2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, має трьох малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач посилалась на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося, тому вони почали проживати окремо. Діти проживають з нею та перебувають на її повному забезпеченні, стосунки вони не підтримують, дитина проживає з нею, однак відповідач, який працює і має стабільні доходи, ухиляється від утримання дитини та матеріальної допомоги добровільно не надає.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року позов залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та неврахування того, що відповідачу не встановлено групу інвалідності та не надано доказів у підтвердження відмови йому у працевлаштуванні саме через стан здоров'я, а у резюме про пошук роботи, відповідач зазначив про хорошу фізичну підготовку та відсутність хронічних захворювань. Також відповідач не надав доказів у підтвердження факту надання допомоги непрацездатним батькам та сплати аліментів на утримання дитини від першого шлюбу.

Крім того, позивач просить врахувати, що вона не працює, а розмір соціальних виплат, які вона отримує на дитину, зменшився з 1 035грн до 860грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, вважаючи, що суд ухвалив законне і обґрунтоване рішення, врахував його стан здоров'я, матеріальне становище та наявність аліментних зобов'язань, у зв'язку із чим у нього

- 2 -

відсутня можливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення малолітнім сином трирічного віку.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення відповідача та його представника, які просили залишити без змін рішення суду, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2010р., мають трьох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. народження, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. народження, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. народження.

Сторони не заперечували, що проживають окремо, а їх діти проживають разом із матір'ю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має можливості надавати позивачу матеріальну допомогу на її утримання.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ч. 2 та 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не працює з 2 березня 2018року, перебуває на обліку у Дніпровській районній філії Київського міського центру зайнятості (с.с.64-68, 110).

Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017р. з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на трьох дітей у розмірі 1/8 частини зі всіх видів заробітку щомісячно на кожного (с.с.71-74).

Також відповідач має сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. народження, на утримання якого надає матеріальну допомогу у розмірі до 500грн. щомісячно (с.с.38-39).

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що на час розгляду спору відповідач, враховуючи його матеріальне становище, не має можливості надавати позивачу матеріальну допомогу.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не є інвалідом, може працювати, не спростовують надані відповідачем документи про його матеріальне становище та відсутність доходу на час розгляду справи судом.

Посилання у апеляційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права, так як правовідносини сторін повинні регулюватися статями 181, 182, 184 СК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як вказані норми матеріального права регулюють питання стягнення аліментів на дітей, а спір між сторонами виник з приводу надання матеріальної допомоги на дружину, який регулюється саме ст. 84 СК України, яку застосував суд при вирішенні даного спору.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права в частині невідповідності висновків суду обставинам справи та наданим доказам, колегія суддів вважає безпідставними, так як у рішенні суду наведена оцінка наданим сторонами доказам, а висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, які не були спростовані наданими позивачем документами та доводами апеляційної скарги.

Твердження позивача про те, що відповідач має високі заробітки, належними доказами не підтверджені.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

- 3 -

Однак, позивачем не було надано доказів отримання відповідачем після звільнення з роботи доходів, які б надавали йому можливість сплачувати матеріальну допомогу на її утримання після сплати аліментів на трьох дітей та матеріальної допомоги на старшого сина. Крім того, позивачем не надано доказів, що відповідач ухиляється від працевлаштування, так як він перебуває на обліку у центрі зайнятості, яким вказані обставини не встановлені.

Також не знайшли свого підтвердження посилання позивача на те, що відповідач не сплачує аліменти на їх дітей, так як з наданих квитанцій вбачається, що аліменти відповідачем сплачуються, а заборгованість, яка виникла за час розгляду справи судом та пересилки виконавчого листа до державної виконавчої служби, на час розгляду справи була ним погашена.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 липня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді