Провадження № 4-с/161/109/18

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі: головуючого судді Пушкарчук В.П. з участю секретаря судового засідання Загоровської І.І., представника скаржника ОСОБА_1 представників субєкта оскарження ОСОБА_2, ОСОБА_3 передставника стягувача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку скаргу ОСОБА_5, заінтересована особа ОСОБА_6, про визнання незаконними процесуальних дій державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 та скасування постанови про опис та арешт,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся в суд з скаргою на дії державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.08.2018 року головним державним виконавцем другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №14717166 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме ? частини 59/100 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, що належать ОСОБА_5 та знаходяться за адресою м. Луцьк, вул. Заньковецької, 70а/1. Вказує, що ОСОБА_3 15.08.2018 року близько 11 год 40 хв з невстановленою особою, скориставшись присутністю в будинку малолітньої дитини, незаконно проникли у його житло. Державний виконавець без присутності будь-кого з дорослих осіб, не провівши огляду будинку, поза межами житлового будинку, внісши до постанови відомості про понятих, яких на місці не було, тим самим сфальсифікувавши документ, винесла постанову про опис та майно боржника. Крім того, ОСОБА_3 призначила відповідальним зберігачем ОСОБА_7, який не є стороною виконавчого провадження та не був при описі та арешті. Вказана постанова не відповідає вимогам ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». В постанові відсутня інформація про наявність (відсутність) комунікацій, щодо будівлі в постанові відсутня інформація про матеріали стін, підсобні приміщення, тощо. Також з постанови не вбачається, яку саме ? частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, що належать ОСОБА_5 описав виконавець та наклав арешт. На підставі наведеного просив суд визнати незаконними процесуальні дії головного державного виконавця ДВ ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 та скасувати постанову від 15.08.2018 року про опис та арешт майна боржника. В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в скарзі. Просив суд визнати незаконними дії головного державного виконавця Арсенюк О.В. та скасувати постанову від 15.08.2018 року про опис та арешт майна боржника, оскільки опис майна був проведений незаконно та була порушена процедура здійснення виконавчих дій. Головний державний виконавець Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення скарги. Суду пояснила, що 15.08.2018 було складено постанову про опис та арешт майна боржника в присутності двох понятих: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Вказала, що двері відкрив хлопчик, вона попросила покликати когось з дорослих, однак він сказав що немає нікого дома. Після телефонного дзвінка батькові, ОСОБА_7, останній вказав в телефонному режимі, що заперечує, щоб виконавець проводила будь-які дії, на що державний виконавець попередила його, що якщо він не зявиться, то буде проводити виконавчі дії без нього. Вказує, що було здійснено огляд трьох кімнат, які було видно з коридору а також ззовні будинку і через 15 хв покинули приміщення. Головний державний виконавець Другого ВДВС м. Луцьк ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення скарги. Суду пояснила, що постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника винесена з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Передставник стягувача ОСОБА_4 заперечував проти задоволення скарги, оскільки рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 в користь його довірителя ОСОБА_6 не виконано. Свідок ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснили, що були присутні при здійсненні державним виконавцем виконавчих дій, повязаних з описом та арештом майна. Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що зі слів доньки, державний виконавець складала оскаржувану постанову без присутності понятих, під час відсутності дорослих. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_8 України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» . Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. У відповідності до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, щ рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника, яке полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Судом встановлено, що 15.08.2018 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-6092 виданого 27.08.2009 року Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_6 1071210, 00 грн боргу, еквівалентно 140000 доларів США та 1730 грн судових витрат, описано та накладено арешт на ? частини 59/100 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, що належить ОСОБА_5 та знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Заньковецької, буд. 70а/кв. 1 (загальна площа 173,7 кв.м.). Зберігачем призначено ОСОБА_7 (а.с. 7) Проведення опису та арешту майна боржника було здійснено головним державним виконавцем за місцем знаходження майна боржника, що не заперечується скаржником, та в присутності двох понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 Скаржник ОСОБА_5 в своїй скарзі зазначає, що оскаржувана постанова була складена в приміщенні виконавчої служби, однак жодних доказів на підтвердження даного факту суду не надав. Відповідно до ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам, що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування. Отже, зберігачами можуть бути боржник, члени його сім'ї або інші особи. Як вбачається з оскаржуваної постанови державним виконавцем правомірно зберігачем майна зазначено ОСОБА_7, який є зятем ОСОБА_5 У постанові зазначено, яке саме майно описано та арештовано, його місцезнаходження та вказана загальна площа описаного майна. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний:здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобовязаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3, винесла оскаржувану постанову відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень.

Керуючись ст. ст. 260, 450, 451 ЦПК України, на підставі ст.ст.1, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_5, заінтересована особа ОСОБА_6, про визнання незаконними процесуальних дій державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 та скасування постанови про опис та арешт - відмовити. Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Повний текст ухвали складено 09.10. 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області В.П. Пушкарчук