Постанова

Іменем України

23 липня 2018 року

м. Київ

справа № 441/142/15-ц

провадження № 61-3853св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, Виконавчий комітет Городоцької міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 13 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Ванівського О. М., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, Виконавчого комітету Городоцької міської ради про виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що їм належать по ? частини квартири АДРЕСА_1, а інша ? належить ОСОБА_6 Між ними та відповідачем склалася конфліктна ситуація й непорозуміння щодо користування спірним житлом, у зв'язку з чим вони змушені звернутися до суду із цим позовом.

Посилаючись на викладене, позивачі просили виділити у їхню власність приміщення першого поверху - частину коридору 2-1 розміром 1,40х2,45 м площею 3,3 кв. м, коридор 2-2 площею 6,6 кв. м, комірку 2-3 площею 3,0 кв. м, а також мансардний поверх - коридор 2-11 площею 8,3 кв. м, житлові кімнати 2-12 та 2-13 площею відповідно 17,3 кв. м та 12,5 кв. м, кухню 2-14 площею 8,6 кв. м вбиральню 2-15 площею 1,4 кв. м, сходову клітку 1 площею 6,2 кв. м, підвальні приміщення 11 та 111 площею 8,4 та 14,5 кв. м, стягнути з відповідача на їхню користь 14 629,00 грн компенсації за невідповідність ідеальним часткам.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 25 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивачів вже були предметом розгляду іншої цивільної справи, за наслідками розгляду якої, судом апеляційної інстанції ухвалено рішення про відмову у задоволенні їхнього позову.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 13 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Виділено у власність ОСОБА_4, ОСОБА_5 в натурі ? частини квартири АДРЕСА_1, а саме: приміщення першого поверху - частину коридору 2-1 розміром 1,40х2,45 м площею 3.3 кв. м, коридор 2-2 площею 6,6 кв. м, комірку 2-3 площею 3.0 кв. м, мансардний поверх - коридор 2-11 площею 8,3 кв. м, житлові кімнати 2-12 та 2-13 площею відповідно 17,3 кв. м та 12,5 кв. м, кухню 2-14 площею 8,6 кв. м, вбиральню 2-15 площею 1,4 кв. м, сходову клітку площею 6,2 кв. м, підвальні приміщення під літ. 11 та 111 площею 8,4 та 14,5 кв. м. Виділено у власність ОСОБА_6 в натурі ? частини квартири АДРЕСА_1, а саме: приміщення першого поверху - частину коридору 2-1 розміром 1,40x2,45 м, площею 3,4 кв. м, кухню 2-4, площею 13,8 м, коридор 2-5, площею 8,4 кв. м, коридор 2-6, площею 1,3 кв. м, вбиральню 2-7, площею 1,3 кв. м, ванну 2-8, площею 6,0 кв. м, житлову кімнату 2-9, площею 23,4 кв. м, житлову кімнату 2-10, площею 17,8 кв. м.

Апеляційний суд скасовуючи рішення місцевого суду виходив із технічної можливості поділу квартири з урахуванням порядку користування, що історично склався між співвласниками з відхиленням від ідеальних часток - 54/100 та 46/100 відповідно.

У грудні 2017 року ОСОБА_6 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Львівської області від 13 грудня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Крім того, заявник зазначив, що експертний висновок експерта ОСОБА_7 одержаний з порушенням пунктів 2.2 та 2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5. Крім того, за висновком експерта його фактично позбавлено будь-яких підсобних приміщень.

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2018 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У квітні 2018 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 подали відзив на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 належать по ? частини квартири АДРЕСА_1, а інша ? належить ОСОБА_6

З метою вирішення спору між сторонами у справі щодо виділу у натурі частки майна, ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 26 жовтня 2016 року призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Відповідно до висновку від 15 грудня 2016 року № 01/16е судової будівельно-технічної експертизи про поділ квартири АДРЕСА_1, запропоновані варіанти поділу фактично збігаються з варіантом поділу запропонованим в експертному висновку від 07 квітня 2012 року № 12/11е.

Так, згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 15 грудня 2016 року № 01/16е вбачається, що вартість квартири, що визначена витратним методом становить 805 702,00 грн та підвалу, що визначено витратним методом - 108 813,00 грн. Із технічної точки зору, квартиру можливо поділити у відповідності до розміру часток, що становить 1/2 та 1/2, та з урахуванням порядку користування, що історично склався між співвласниками з відхиленням від ідеальних часток співвласників 54/100 та 46/100 із виплатою ОСОБА_6 позивачам грошової компенсації за відхилення від частки в сумі 30 819,5 грн.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції № 55 передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Установивши, що Городоцька міська рада погодилась із висновком експерта щодо облаштування окремого входу у квартирі, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про виділ у натурі часток позивачів та відповідача у квартирі, врахувавши при цьому експертний висновок, який є належним та допустимим доказом у цій справі.Визначений судом варіант виділу часток квартири у натурі найбільш враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, з урахуванням також і того, що позивачі відмовилися від грошової компенсації в розмірі 30 819,5 грн. за відхилення від їхніх ідеальних часток.

Твердження заявника про те, що суд не мав права обґрунтовувати рішення експертним висновком від 15 грудня 2016 року № 01/16е як належним та допустимим доказом, є безпідставними, оскільки відповідач не скористався роз'ясненим йому у судовому засіданні суду апеляційної інстанції правом на подання клопотання про призначення експертизи.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав вважати, що апеляційним судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою у зв'язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик