Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/1087/17 Головуючий у 1-й інст. Міхненко С. Д.
Категорія 47 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу справу № 283/1087/17 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Управління Держгеокадастру в Малинському районі Житомирської області про виділ в натурі 7/10 часток земельної ділянки

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 21.06.2018, яке ухвалене під головуванням судді Міхненка С.Д. у м. Малині

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із названим позовом, в обґрунтування вимог якого зазначили, що є співвласниками 7/10 частин будинку у АДРЕСА_1 на підставі договорів купівлі-продажу. Інша 3/10 частини вказаного будинку на праві власності належать ОСОБА_4 Вище зазначений будинок із надвірними будівлями розташований на земельній ділянці загальною площею 0, 0808 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд, яка перебуває у спільній власності. Оскільки із відповідачкою неможливо дійти до взаємної згоди та провести виділ належних часток із складу земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок із надвірними спорудами, просили з урахуванням другого варіанту проведеної додаткової судової земельно-технічної експертизи від 27.04.2018, виділити їм на праві спільної часткової власності 7/10 частин земельної ділянки АДРЕСА_1, площа якої становить 0,0808 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0, 0566 га, на якій відповідно розміщені 7/10 часток житлового будинку, які належать їм на праві власності.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 21.06.2018 позов задоволено частково. Вирішено провести поділ земельної ділянки площею 0,0808 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 за першим варіантом розподілу, зазначеному у висновку судової земельно-технічної експертизи від 11 січня 2018 року, а саме:

Виділити в натурі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0566 га з урахуванням площі під будівлями

Лінія розподілу ділянки проходить по точках:

1-14-15-16-17-18-19-20-21-22-23-24-5а-6-7-8-9-10-11-12-13-1=0,0566га

(на плані ділянку позначено червоним кольором )

зі сторонами 5,89 м по стіні будівлі (14-15-16-17)- 6,44 м-2,45 м-1,49м-2,27м-0,80м-1,10м-7,21м-6,85м-7,00м-1,50м- 1,50-5,56м -10,81м-20,83м-5,19м-17,08м-13,88м

Виділити в натурі ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0242га з урахуванням площі під будівлями.

Лінія розподілу ділянки проходить по точках:

2-3-4-5-5а-24-23-22-21-20-19-18-17-16-15-14-1-2 = 0,0242 га

(на плані ділянку позначено синім кольором )

зі сторонами: 5,00м-23,43м-1,20м-3,95м-6,85м-7,21м-1,10м-0,80м-2,27м-1,49м-2,45м-6,44м- по стін будівлі ( 17-16-15-14)-5,89м-5,70м.

Вирішено питання щодо відшкодування судових витрат у розмірі 6910 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а саме про виділ часток земельної ділянки в натурі по варіанту №2 додаткової земельно-технічної експертизи. Вказують, що спір виник за можливість користуватися частиною земельною ділянки, на яку виходять вікна кожного із співвласників будинку, що знаходиться на спірній земельній ділянці. Під час розгляду справи в суді першої інстанції було проведено дві експертизи. Суд вирішив провести поділ земельної ділянки по першому варіанту первинної експертизи, з чим скаржники не погоджуються. Вказують, що суд не дослідив усі варіанти проведеної експертизи. Крім того зазначають, що частка житлового будинку та господарських будівель відповідачки в натурі не визначена та не виділена, її самовільні прибудови (сарай та надвірний туалет) не узаконені та не є капітальними, а у випадку залишення поділу по першому варіанту експертизи капітальний колодязь відповідачки залишається на їх земельній ділянці. Крім того вказують, що суд не взяв до уваги, що відповідачка у належній їй частині будинку ніколи не проживала та не проживає на теперішній час.

Від ОСОБА_4 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає, у зв'язку із чим просить закрити апеляційне провадження. Крім того, всупереч твердженням позивачів зазначає, що будинок із надвірними спорудами та земельною ділянкою, на якій він розташований, належить їй на праві приватної власності, що підтверджується договором даруванням, а відтак їх посилання щодо здійснення самочинного будівництва є безпідставними. Зазначає, що саме позивачами здійснене самочинне будівництво прибудови та сараю, які виконані із порушенням державних будівельних норм. Виходячи із наведено вказує, що при вирішенні поділу земельної ділянки, суд не повинен враховувати, яким чином має здійснюватися обслуговування самочинного будівництва, яке не може бути об'єктом правового захисту.

До початку розгляду справи від ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в якій вони вказують, що підтримують доводи апеляційної скарги та просять допустити до участі у розгляді справи їх представника - адвоката ОСОБА_5

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивачів - ОСОБА_5 апеляційну скаргу своїх довірителів підтримала, просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Крім того, заявила клопотання про проведення ще однієї додаткової судової земельно-технічної експертизи.

ОСОБА_4 у судовому засіданні в апеляційному суді категорично заперечила проти доводів апеляційної скарги, надала пояснення аналогічні, викладеним у ї відзиві. Також зазначила, що в теперішній час вона разом із сином проживають у гуртожитку у м. Києві. У зв'язку із їх виселенням, вона має намір переїхати разом із сином на постійне місце проживання у належну їй частину будинку у АДРЕСА_1 та планує добудувати до своєї частини будинку ще одну кімнату у передбачений законом спосіб. Зазначає, що спірна територія земельної ділянки є єдиною можливою для здійснення її будівництва, а виділ її позивачам позбавить її можливості розширити свою житлову площу.

Судом апеляційної інстанції роз'яснено сторонам можливість укладення мирової угоди, проте, як вказали сторони, будь-якого варіанту поділу земельної ділянки в добровільному порядку вони не можуть досягти.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що згідно договорів купівлі-продажу від 11.11.2004, р/н № 8669 та №8666 ОСОБА_1 набула право власності на 14/20 часток житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 19-25 том 1).

В подальшому, ОСОБА_1 подарувала 2/5 частки належної частини вказаного будинку своїм дітям -ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується договором дарування частки житлового будинку від 03.03.2008, р/н №1388 (а.с. 26-29 том 1)

Виходячи із наведеного, ОСОБА_1 є власником 3/10 часток будинку, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками по 2/10 частці будинку АДРЕСА_1 кожному.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником 3/10 часток жилого будинку АДРЕСА_1, а саме відповідно до договору дарування частини жилого будинку від 16 липня 2002 року нею набуто у власність 11/20 часток будинку, до якого належать двоє сіней, два ганки, сарай, огорожа ( а.с.13 том 1).

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, частка будинку, належна ОСОБА_4 складається з будинку, сіней та сараю ( а.с.14 -18 том 1).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що земельна ділянка загальною площею 0,0808 га, кадастровий номер НОМЕР_1, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, на якій розташований будинок АДРЕСА_1, перебуває у спільній частковій власності сторін, а саме: по 3/10 частки вказаної земельної ділянки належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4, а по 2/10 частки земельної ділянки належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( а.с.53-54, 56-57, 59-61 том 1).

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 17.11.2017, яке залишено без змін постановою апеляційного суду Житомирської області від 22.01.2018, встановлено, що ОСОБА_1 здійснила самочинне будівництво прибудови до житлового будинку « а-2 » та сараю « Б» (а.с. 208-211 том 1).

Оскільки сторони не можуть вирішити спір в добровільному порядку, тому ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із відповідним позовом.

Під час розгляду справи за клопотанням позивачів ухвалою Малинського районного суду Житомирської області призначено судову земельно-технічну експертизу (а.с. 161 том 1)

За результатами проведення вказаної експертизи, судовим експертом Лазарчук В.В. був складений висновок № 375/17-18 від 11.01.2018, яким запропоновано три варіанти розподілу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

Експертом зазначено, що в наданих варіантах №1 та №2 до самовільно зведених будівель та споруд згідно примітки в технічному паспорті для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни не надано 1,0 м. А розподіл земельної ділянки за варіантом № 3 можливий при знесені ( перенесені) самовільно зведених будівель та споруд ( а.с. 165-191 том 1).

За клопотанням представника позивачів ОСОБА_5, ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 19.02.2018 по справі призначена додаткова земельно - технічна експертиза, на вирішення якої додатково поставлені запитання щодо можливості інших варіантів поділу земельної ділянки за якими залізобетонна огорожа, яка розділяє городи сторін залишається на місці, а земельна ділянка площею 6,44х2,45 м розподіляється між сторонами (а.с. 214 том 1)

Згідно висновку судового експерта Лазарчук В.В. № 386/18 від 27.04. 2018 запропоновано ще три додаткових варіанти розподілу земельної ділянки між її співвласниками (а.с. 221-248 том 1).

У примітці експертом зазначено, що надати варіанти розподілу земельної ділянки за якими залізобетонна огорожа, яка розділяє огороди сторін залишається на місці, а земельна ділянка площею 6,44х2,45 м розподіляється між сторонами не вбачається можливим, оскільки згідно даного варіанту розподілу площі сторін не відповідають ідеальним часткам земельних ділянок. (а.с. 242 том 1).

Частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.

Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України. Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

За правилом частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частина четверта статті 120 ЗК України передбачає, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Отже, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України необхідно виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п'ята статті 319 ЦК України).

Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо можливості поділу земельної ділянки між сторонами по запропонованому в першому варіанті первинної судової експертизи та дійшов висновку за доцільне встановити такий порядок поділу земельної ділянки, згідно з яким належні сторонам приміщення будинку та господарських споруд знаходяться на земельних ділянках, що перебувають у їх користуванні. Також суд правильно вказав, що у разі розподілу земельної ділянки за іншими варіантами експертизи у будь-якому випадку належний відповідачці сарай буде розташований на належній позивачам частині земельної ділянки.

Так, здійснюючи поділ земельної ділянки за першим варіантом судової земельно-технічної експертизи від 11.01.2018 судом враховано, що за вказаним варіантом частки земельної ділянки із дотриманням їх рівності максимально наближено залишаться в історично складеному порядку користування, крім того, при такому поділі господарські будівлі сторін знаходяться на їх земельних ділянках, що дає їм можливість вільно користуватися ними, а також при такому поділі не потрібно переносити залізобетонну огорожу.

Разом із тим, згідно другого та третього варіантів поділу спірної земельної ділянки має місце зміна її конфігурації, а тому недоцільно змінювати усталений фактичний порядок користування цієї земельної ділянки.

Аналізуючи другий варіант поділу земельної ділянки за висновком експерта від 11.01.2018 вбачається, що належні ОСОБА_4 сарай та туалет будуть розташовані на земельній ділянці позивачів, а згідно третього варіанту - прибудова позивачів буде знаходитися на земельній ділянці відповідачки.

Таким чином, запропоновані другий та третій варіанти поділу земельної ділянки будуть створювати перешкоди у вільному користуванні господарськими спорудами та призведуть до необхідності їх перенесення.

Розглядаючи варіанти поділу земельної ділянки за висновком додаткової експертизи від 27.04.2018, суд першої інстанції правильно їх не застосував, оскільки кожен із запропонованих експертом варіантів передбачає розміщення туалету і сараю ОСОБА_4 на частині земельної ділянки позивачів. Крім того, як вбачається із схем варіантів поділу земельної ділянки, конфігурація земельної ділянки за кожним із запропонованих варіантів покращує становище позивачів, а становище відповідачки погіршує, так як відстань від стіни частини будинку останньої до земельної ділянки позивачів дуже незначна, що утруднить користування будинком. Також варіанти додаткової експертизи передбачають перенесення залізобетонної огорожі.

Окрім того слід зазначити, що усі три варіанти додаткової експертизи передбачають виділення земельної ділянки позивачам майже впритул до частини будинку відповідачки, що може позбавити останню можливості здійснювати добудови у випадку необхідності, якщо такі будуть відповідати нормам ДБН.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з аргументованим рішенням суду першої інстанції про визначений ним порядок користування земельною ділянкою, оскільки такий порядок відповідає розміру часток співвласників будинку, господарських будівель і споруд. При цьому судом враховано те, що сторони у справі не можуть досягнути згоди щодо користування земельною ділянкою, у зв'язку із тим, що жоден із запропонованих варіантів наданих експертами не задовольняє сторін у справі та відмови врегулювати спір мировою угодою.

Також, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивачів - ОСОБА_5 заявила клопотання про проведення ще однієї додаткової судової земельно-технічної експертизи та надала креслення, аналогічні варіантам поділу земельної ділянки за вже проведеною у справі додатковою експертизою. Зміст вказаного клопотання по суті зводиться до узаконення користування самочинним будівництвом, що в розумінні норм ЦК України є неприпустимим.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 21.06.2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31.08.2018.

Головуючий: Судді: