Справа № 203/1583/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

Головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Булеці А.В.

за участі представника скаржника - ОСОБА_1

заінтересованої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі скаргу ОСОБА_3, заінтересовані особи державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, Державна податкова інспекція у Центральному районі м.Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровські області, про визнання неправомірною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена скарга, в обґрунтування якої скаржник посилався на те, що 27.01.2016 року за результатами розгляду цивільної справи №205/6493/15-ц за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, було винесено заочне рішення про часткове задоволення позову, а також стягнуто з відповідачів судовий збір. 16.03.2016 року судом до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська було направлено виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 на користь держави судового збору та на підставі вказаного виконавчого листа Жовтневим відділом державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження №51734736, в рамках якого було накладено арешт на кошти та майно, що належать ОСОБА_3 Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.04.2017 року за заявою ОСОБА_3 заочне рішення від 27.01.2016 року було скасовано та справу призначено до нового судового розгляду, за наслідками якого ухвалою суду від 18.10.2017 року позов було залишено без розгляду. Згодом, з сайту автоматизованої системи виконавчого провадження скаржнику стало відомо, що виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа від 16.03.2016 року, було завершене. Проте, накладені в межах виконавчого провадження арешти державним виконавцем не були скасовані, що перешкоджає ОСОБА_3 вільно розпоряджатись власним майном. 12.04.2018 року остання звернулась до виконавчої служби з заявою про закінчення виконавчого провадження та скасування наявних арештів, але арешт на майно до теперішнього часу знято не було. В звязку з цим, скаржник просила суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо відмови в скасуванні арешту майна, накладеного в рамках виконавчого провадження №51734736 за постановою державного виконавця від 05.01.2017 року та зобовязати державного виконавця скасувати відповідний арешт.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав подану скаргу та посилаючись на викладені в ній підстави просив задовольнити останню.

Заінтересована особа - державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала. В обґрунтування заперечень посилалась на те, що постановою від 27.12.2017 року виконавчий лист було повернуто на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», що в силу вказаного Закону не передбачало зняття арешту з майна боржника. Заяву ОСОБА_3 з додатками у вигляді ухвал про скасування заочного рішення була надано до виконавчої служби 12.04.2018 року. В звязку з цим, заявнику було розяснено її право на звернення до суду для вирішення питання про зняття арешту з майна в порядку ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Інша заінтересована особа - Державна податкова інспекція у Центральному районі м.Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровські області, явку свого представника за судовими викликами не забезпечила, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши пояснення представника скаржника та державного виконавця, дослідивши матеріали даної справи, а також цивільної справи №205/6493/15-ц, оглянувши матеріали виконавчого провадження №51734736, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в рамках цивільної справи №205/6493/15-ц Кіровським районним судом м.Дніпропетровська 27.01.2016 року було ухвалено заочне рішення, яким частково задоволено позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Також вказаним заочним рішенням з відповідачів на користь держави було стягнуто судовий збір в сумі 1652 грн. 23 коп. з кожного.

На виконання заочного рішення Кіровським районним судом м.Дніпропетровська, зокрема, 16.03.2016 року було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору в сумі 1652 грн. 23 коп., який було спрямовано до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м.Дніпропетровська (на теперішній час Державна податкова інспекція у Центральному районі м.Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровські області) та в подальшому предявлено до примусового виконання до органів виконавчої служби.

В подальшому вказаний виконавчий лист перебував на виконанні державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, якою в рамках останнього 05.01.2017 року було винесено постанову про накладення арешту та заборону відчуження майна боржника ОСОБА_3

На підставі вказаної постанови в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 25.12.2017 року за №24135303 було зареєстровано відповідне обтяження, яке є діючим на теперішній час.

27.12.2017 року державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Поряд з цим, ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.04.2017 року в рамках цивільної справи №205/6493/15-ц було скасоване заочне рішення цього суду від 27.01.2016 року та справу призначено до нового судового розгляду, за наслідками якого ухвалою від 18.10.2017 року позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором було залишено без розгляду.

12.04.2018 року ОСОБА_3 звернулась до Соборного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з письмовою заявою, в якій посилалась на наявність підстав для закінчення виконавчого провадження та скасування арештів на майно боржника, в звязку із скасування судового рішення, на підставі якого було видано виконавчий документ.

На вказану заяву державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 було надано письмову відповідь про необхідність вирішення заявницею вказаного питання в судовому порядку відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» та відсутності у державного виконавця в силу вказаної статті підстав для скасування арешту, оскільки виконавчий документ повертався стягувачу на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обовязковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та обєктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно ч.ч.1,2 ст.40 закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобовязаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В п.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам розяснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст.ст.15,16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

В п.5 вказаної постанови розяснено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог ст.181 КАС України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв'язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред'являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.447 ЦПК України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, права чи свободи яких порушено, до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Таким чином, за змістом наведених положень законодавства, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа, що не є боржником, вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Арешт майна, який не пов'язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Як вбачається з поданої скарги підставою звернення до суду є не вирішення спору про право власності на арештоване майно, а оскарження бездіяльності державного виконавця щодо не зняття арешту з майна скаржника ОСОБА_3, накладеного за постановою державного виконавця від 05.01.2017 року в рамках виконавчого провадження, у якому скаржник виступала боржником.

Таким чином, суд вважає, що останньою обрано вірний спосіб захисту порушеного права в порядку, передбаченому нормами розділу VII ЦПК України та відхиляє, як необґрунтовані, заперечення державного виконавця та вважає неправомірною бездіяльність останнього щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_3 за її заявою від 12.04.2018 року з тих підстав, що питання про зняття арешту з майна повинно було вирішуватись скаржником з урахуванням положень ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом звернення з заявою до суду, а не до виконавчої служби.

Суд погоджується з доводами державного виконавця, що повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» в силу приписів ст.40 вказаного Закону не тягло за особою обовязку державного виконавця при повернення виконавчого документу з цих підстав скасовувати арешт на майно боржника.

Поряд з цим, суд враховує, що скасування судового рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист, виключає підстави для його подальшого предявлення до примусового виконання та наявність будь-яких зобовязань за виконавчим документом, а наявність діючої постанови про арешт та заборону відчуження майна боржника та зареєстрованого на підставі цієї постанови обтяження порушує права ОСОБА_3, як власника, захист якого передбачено ст.41 Конституції України, ст.ст.317,319,321,391 ЦК України.

При цьому за вказаних вище обставин іншого порядку, ніж скасування арешту на майно боржника державним виконавцем в даному випадку діючим законодавством не передбачено та останній, отримавши 12.04.2018 року заяву боржника та додатки до неї у вигляді копій ухвал про скасування заочного рішення та залишення позову без розгляду, мав законні підстави та можливість відновити виконавче провадження та винести постанову про зняття арешту та заборони відчуження майна боржника ОСОБА_3, відновивши таким чином самостійно права останньої, як власника, що порушувались в наслідок діючих обтяжень стосовно її майна за постановою державного виконавця від 05.01.2017 року.

З урахуванням вищенаведеного та у відповідності до ч.2 ст.451 ЦПК України, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 є обґрунтованою і підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1,2,37,40,59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.317,319,321,391 ЦК України, ст.ст.2,4,5,258-260,447,449,451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3, заінтересовані особи державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, Державна податкова інспекція у Центральному районі м.Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровські області, про визнання неправомірною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_3, накладеного постановою від 05 січня 2017 року, винесеної в рамках виконавчого провадження №51734736.

Зобовязати державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 зняти арешт та заборону відчуження з майна боржника ОСОБА_3, накладені в рамках виконавчого провадження №51734736 за постановою державного виконавця від 05 січня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи до апеляційного суду Дніпропетров-ської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 18 липня 2018 року.

Суддя С.Ю.Казак