ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року

м.Суми

Справа №591/7470/17

Номер провадження 22-ц/788/1030/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Кононенко О. Ю.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

відповідач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник відповідача - ОСОБА_3,

третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Зарічний відділ державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області,

представник третьої особи ОСОБА_5,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 березня 2018 року в складі судді Сидоренко А.П., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом, в якому після уточнення, ОСОБА_1 просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 19.09.2016 року вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №8027.

Свої вимоги мотивує тим, що у листопаді 2017 року їй стало відомо, що на примусовому виконанні в Зарічному відділі державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі відділ ДВС) перебуває виконавче провадження №53983876 щодо виконання виконавчого напису №8027 від 19.09.2016 року, вчинений приватним нотаріусом ОСОБА_4, про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу за кредитним договором від 22.11.2005 року у розмірі 477181,50 грн. Вказує, що виконавчий напис був вчинений на підставі наданої банком копії договору (у вигляді заяви) від 22.11.2005 року про встановлення кредитного ліміту на споживчі цілі та розрахунку заборгованості за договором за період з 22.11.2005 року по 30.06.2016 року. Вважає, що здійснений виконавчий напис є незаконним, оскільки у банку відсутні правові підстави здійснювати нарахування відсотків за кредитною картою поза межами дії кредитного договору, який співпадає з строками дії кредитної карти, тому сума заборгованості у розмірі 477181,00 грн при кредитному ліміті 5 000,00 доларів США є спірною, та нею не визнається. Крім того, нотаріусом порушено вимоги щодо дотримання строку позовної давності.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13.03.2018 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 19.09.2016 року про стягнення на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 475481,50 грн. та витрат, повязаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 1700,00 грн., який зареєстрований в реєстрі за № 8027.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07.05.2018 року заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про перегляд заочного рішення від 13.03.2018 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вирішити питання судових витрат.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що виконавчий напис був вчинений з дотриманням Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Зазначає, що нотаріус, під час вчинення виконавчого напису, не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Вказує, що боржнику направлялась вимога про необхідність виконання зобовязання та було надано можливість висловити свої заперечення, чого зроблено не було. Крім того, не враховано переривання строків позовної давності, що були проведені 26.11.2015 року та 10.12.2015 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування не має.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано одну із умов для винесення напису, а саме: безспірність заборгованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що 19.09.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 8027, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 477181,50 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 22.11.2005 року, за період з 22.11.2005 року по 30.06.2016 року, а саме: заборгованості за кредитом в розмірі 4560,01 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 13 432,60 доларів США, пеня та комісія 255,53 доларів США, штраф (фіксована частина) 20,12 доларів США, штраф (відсоток від суми заборгованості) 862,41 доларів США. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1700,00 грн. (а.с. 13).

19.05.2017 року постановою державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження ВП №53983876 з виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса (а.с.15).

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Отже, на думку колегії суддів, дії нотаріуса щодо посвідчення права стягувача на стягнення з боржника грошових сум не повязані зі встановленням прав або обов'язків учасників правовідносин, тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також має бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів), є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17.

Відповідно до п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачено, що для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Як вбачається з виконавчого напису нотаріуса та розрахунку заборгованості стягнення заборгованості відбулося за період з 06.12.2005 року по 30.06.2016 року.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

З кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 22.11.2005 року, вбачається, що порядок погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Таким чином, в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис було вчинено з урахуванням заборгованості за межами трьох років з дня виникнення права вимоги в банку, що свідчить про спірність розміру кредитної заборгованості.

Крім того, в апеляційні скарзі банком зазначено про направлення на адресу ОСОБА_1 письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, проте, стороною відповідача не надано доказів про отримання позичальником даної вимоги та її невиконання у встановлений строк.

У матеріалах представлених нотаріусом суду, на підставі яких останнім було видано виконавчий напис, відсутнє письмове повідомлення боржника про з'ясування у нього заперечень щодо вчинення даної нотаріальної дії.

Таке повідомлення передається стягувачем боржнику в порядку, визначеному ст.84 закону України "Про нотаріат".

Виходячи з викладеного, давши правову оцінку обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у нотаріуса не було доказів про безспірність вимог банку, боржником не була отримана вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, а тому обґрунтовано визнав виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно зясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: Т.А. Левченко

ОСОБА_6