Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/9316/17 Головуючий у 1-й інстанції: Юрлагіна Т.В.
Провадження № 22-ц/778/1898/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

При секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що в період з 15.09.1990 року по 16 грудня 2014 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Під час шлюбу за власні кошти шляхом пайової участі у будівництві житла вони придбали квартиру, розташовану у АДРЕСА_1. Вважає, що зазначена квартира є їхньої спільною сумісною власністю. Проте, відповідач використовує їхнє спільне майно на власний розсуд, мотивуючи свої дії тим, що свідоцтво про право власності на квартиру видано лише на його імя та не визнає її права на частку у спільній сумісній

Враховуючи вищевикладене просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку АДРЕСА_2.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 лютого 2018 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину АДРЕСА_3 (Кірова) у м. Мелітополі Запорізької області.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи,в період з 15.09.1990 року по 16.12.2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6)

За час шлюбу за власні кошти, на підставі договору на пайову участь у будівництві житлового будинку №48 по вул. Кірова у м. Мелітополі, сторони придбали квартиру, розташовану у АДРЕСА_1, що також підтверджується доданими до матеріалів справи копіями договору №187 від 12.10.1998 року, свідоцтва про право власності на квартиру від 06.10.1999 року рішення Мелітопольського міськвиконкому від 30.07.1998 року та від 28.07.1999 року (а.с.7,8,10,11).

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Факт придбання спірної квартири у період шлюбу за спільні кошти не заперечувався і відповідачем, а тому зазначена квартири в розумінні вимог ст. 60 СК України, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом обґрунтовано не взято до уваги доводи відповідача стосовно того, що після розірвання шлюбу вони з ОСОБА_4 досягли згоди щодо поділу спільного майна подружжя, розділивши його у позасудовому порядку, в результаті якого йому залишилися спірна квартира, а ОСОБА_4 автомобіль та гараж з огляду на таке.

Так, згідно вимог ч.1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Так, на підтвердження своїх доводів щодо наявності домовленості між ним та позивачем щодо поділу майна, відповідачем було надано суду копії договору купівлі-продажу автомобіля № 243 від 17.02.2005 року, акти приймання-передачі вказаного автомобіля, договору купівлі-продажу гаражу від 21.08.2007 року.

Однак вказані документи в розумінні вимог ст.. 77 ЦПК України не є належним доказами, наявності домовленості між сторонами щодо поділу майна, оскільки вказані документи лише підтверджують факт придбання майна сторонами у період шлюбу за взаємною згодою, однак не свідчать про домовленість сторін з приводу розподілу вказаного майна.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст.69 СК України, договір про поділ нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Між тим, нотаріально посвідченого договору про виділ ОСОБА_4 нерухомого майна, зокрема, гаражу, який знаходиться по вул. Леніна, 121/6 у м. Мелітополі Запорізької області, відповідачем суду не було надано.

Таким чином, ОСОБА_3 не було надано суду жодного доказу наявності домовленості з ОСОБА_4 щодо поділу спільно нажитого майна, а тому зазначені доводи відповідача є неспроможними.

Разом з тим, колегія звертає увагу на ту обставину, що оскільки спірна квартира була набута у власність в 1999 році, до спірних правовідносин підлягали застосуванню положення норм КпШС України, однак розглядаючи справу судом було застосовано норми Сімейного кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004 року, проте зазначена обставина не впливає на висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову, оскільки вони повністю узгоджуються з нормами КпШС України, який діяв до набрання чинності Сімейним кодексом України.

З огляду наведеного вбачається, що суд першої інстанції належним чином оцінивши подані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 лютого 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 20.07.2018 року.

Головуючий:

Судді: