РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді: Смолій Л.Д.

при секретарі: Хлуд І.П.

за участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача:ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 про стягнення майнової та моральної шкоди, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до ФОП ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.12.2014 року в м.Рівне на перехресті Поповича-Дворецька сталось ДТП на участю автомобіля «Фольксваген Пасат» з д.н.з. НОМЕР_1 під його керуванням та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 Внаслідок зіткнення його автомобіль зазнав значних механічних ушкоджень. Постановою Рівненського міського суду від 31 січня 2015 року ОСОБА_5 визнаний винним у скоєнні вказаного ДТП і притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 грн.. Постановою апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2015 року постанову Рівненського міського суду від 31 січня 2015 року було залишено без змін. Цивільно-правова відповідальність власника або законного володільця автомобіля «ГАЛАЗ 3209-10» застрахована у ПрАТ «Український страховий дім», поліс серії АІ №6797186 . 13 серпня 2015 року позивачем було надіслано лист до ПрАТ «Український страховий дім» з вимогою виплатити страхове відшкодування, проте жодної відповіді не отримав. Зазначає, що на відновлювальний ремонт ним було витрачено кошти в розмірі 185000 гривень. Окрім того зазначає, що в результаті вказаного ДТП йому заподіяно моральну шкоду, яка полягала у неможливості користування автомобілем, що призвело до порушення звичного режиму життя та неможливості використовувати автомобіль для роботи, відмови у добровільному порядку відшкодувати йому матеріальний збиток. Збільшивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на його користь, як особи, що повинна відповідати за заподіяну шкоду 187667,30 гривень матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, що встановлено висновком експерта, 900 гривень витрат понесених ним на оплату виготовлення звіту експерта, 50000 гривень заподіяної йому моральної шкоди, 9270 гривень витрат понесених ним на оплату надання професійної правничої допомоги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 збільшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, подав до суду письмові пояснення на позов, в яких вказав, що позовні вимоги не визнає, зазначає, що відповідальність ФОП ОСОБА_4 на момент вчинення ДТП застрахована у ПрАТ «Український страховий дім», а тому саме страховик повинен нести відповідальність за заподіяну шкоду в межах суми страхового відшкодування, заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь 50000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки вони позивачем не доведені, як і витрати, що понесені ним на правничу допомогу. Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, підтримала подані відповідачем ОСОБА_4 пояснення, та просила відмовити в задоволенні позову.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заперечення на позов, вказав, що позовні вимоги не визнає повністю, оскільки вважає, що заподіяну шкоду повинен відшкодувати страховик, у якому застрахована цивільно-правова відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки. Представник третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав повністю.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 26.12.2014 року о 08 год. 20хв. в місті Рівне на перехресті вулиць Поповича-Дворецька ОСОБА_5, керуючи автобусом «ГАЛАЗ 3209.10» номерний знак НОМЕР_3 в порушення вимог п. 10.1, п.13.3 Правил дорожнього руху, при зміні напрямку руху не переконався в тому, що це буде безпечно при зустрічному роз»їзді не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем «Фольксваген Пасат» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2015 року ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього штраф в розмірі 340 гривень. Постановою апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2015 року постанова Рівненського міського суду від 31 січня 2015 року залишена без змін.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 528943 ОСОБА_1 є власником автомобіля Фольксваген Пассат з реєстраційним номерним знаком ВК 6090 ВМ.

Транспортний засіб «ГАЛАЗ 3209,10» з д.н.з. НОМЕР_3 є власністю ФОП ОСОБА_4, що сторонами не заперечувалось.

Відповідно до договору між працівником і фізичною особою від 01 травня 2004 року (зареєстрований у Дубенському МРЦЗ 19.05.2004 року за № 338), угоди про зміну і доповнення до трудового договору № 338 від 19 травня 2004 року та запису № 8 у трудовій книжці БТ-1 № 0609159 ОСОБА_5 працює у ОСОБА_4 водієм на маршрутному таксі.

Відповідно до висновку № 808 за результатами судової автотоварознавчої експертизи по цивільній справі № 569/14490/15-ц від 01.08.2018 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Фольксваген Пассат, реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження в ДТП 26.12.2014 року становить 187667,30 гривень.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров"ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров"ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов"язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_1 ним подано заяву про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «Український страховий дім» проте жодної відповіді ним не отримано.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, визначено що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред"явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Подія що відбулась 26.12.2014 року за участю сторін, у відповідності до Закону України «Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відноситься до страхового випадку.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов'язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6 листопада 2013 року № 6-108цс13.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Згідно із ч. 1ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої у наслідок порушення її прав.

Згідно із п. 2, 4 ч. 2ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у приниженні ділової репутації фізичної особи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Також згідно із п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення моральна шкода, що полягала у неможливості користування автомобілем, що призвело до порушення звичного режиму життя позивача ОСОБА_1 та неможливості використовувати автомобіль для роботи, відмови відповідача добровільно відшкодувати йому матеріальний збиток. Окрім того, судом враховано тривалість моральних страждань позивача, оскільки з моменту заподіяння шкоди минуло близько чотирьох років.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 24 листопада 2015 року, що укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об»єднанням «ОСОБА_7 і Партнери» позивачу у справі надавалась правнича допомога, що оплачена ним у розмірі 9270 гривень, що підтверджене квитанцією № 0.0.443806931.1 від 06 жовтня 2015 року.

А отже, зазначені витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 3416 гривень 99 коп.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 03 червня 2015 року ОСОБА_1 поніс витрати на виготовлення звіту про оцінку автомобіля в розмірі 900 гривень, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 22, 23, 999, 1167, 1187 Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 263-265ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 про стягнення майнової та моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заподіяну йому майнову шкоду у розмірі 187667 (сто вісімдесят сім тисяч шістсот шістдесят сім) гривень 30 копійок, 50 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, 900 гривень витрат понесених ним на оплату виготовлення звіту експерта та 9 270 гривень витрат понесених ним на оплату надання професійної правничої допомоги.

Стягнути з відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати понесені ним на сплату судового збору у розмірі 3416 грн. 99 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, НОМЕР_4, виданий Гощанським РВ УМВС України в Рівненській області.

Відповідач: ФОП ОСОБА_4, АДРЕСА_2.

Третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, с. Липа, вул. Лесі Українки, 35, Дубенського району, Рівненської області, 35623.

Суддя: