ПОСТАНОВА

Іменем України

28 серпня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/905/18

провадження № 22-ц/781/1058/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Голованя А.М.,

Суддів: Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк»;

відповідач - ОСОБА_1;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 квітна 2018 року у складі судді Павелко І.Л.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд до ОСОБА_1 із позовом про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 04 січня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 2300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Проте відповідач порушила умови кредитного договору і станом на 31.12.2017 року має заборгованість в сумі 44 555,31 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 квітна 2018 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 44 555,31 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, зокрема, що суд першої інстанції дійшов помилково висновку про наявність правових підстав для стягнення кредитної заборгованості, оскільки вона не була ознайомлена з умовами кредитного договору, зокрема тарифами.

Також, банком безпідставно в порушення чинного законодавства було в односторонньому порядку підвищено розмір процентної ставки,

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та її представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечив проти доводів скарги, просив її відхилити.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції виходив з того, що сторони уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, яка була змінена в сторону збільшення у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг.

Проте повністю погодитися з такими висновками не можна.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального судочинства, відзначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 04.01.2011 року ОСОБА_1 отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 2300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначене підтверджується анкетою-заявою відповідача від 04.01.2011 року, підписаною нею.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договором станом на 31.12.2017 року вона має заборгованість в сумі 44 555 грн.31 коп., яка складається: 2 265,52 грн. - заборгованість за кредитом, 35 842,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 849,37 - заборгованість за пенею та комісією, штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 097,87 грн. - штраф (процентна складова).

Своїм підписом на заяві відповідач підтвердила факт згоди з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, а також підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку, обов'язок сплатити неустойку (пеня, штраф) в разі порушення позичальником термінів платежів та право банку в будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 549 ч.1 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст.ст. 625,1052 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та у разі невиконання ним обов'язків, встановлених договором позики, позикодавець (позивач) має право вимагати від відповідача дострокового повернення позики та сплати належних йому процентів.

За приписами ст.ст. 1049-1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позичкодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась на його банківський рахунок.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначений висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг банк має право змінювати Тарифи. При цьому, банк зобов'язаний не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати про це Клієнта.

Матеріалами справи підтверджується, що банк в односторонньому порядку вносив зміни до тарифів, але належних та допустимих доказів, що ОСОБА_1 про підвищення відсоткової ставки була повідомлена, банком не надано.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що розрахунок заборгованості по відсотках необхідно рахувати виходячи з підвищеної відсоткової ставки.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені та штрафів, суд виходить з правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Проте суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню одночасно пеня та штраф, а тому позовні вимоги про стягнення 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 3 849,37 грн. пені задоволенню не підлягають.

Заяви про застосування позовної давності відповідач ОСОБА_1 до суду першої інстанції не подавала.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов в частині стягнення тіла кредиту підлягає повному задоволенню.

Разом з тим, рішення суду підлягає зміні в частині стягнення заборгованості по процентах та штрафу (процентна складова) й скасуванню в частині стягнення пені та штрафу (фіксована частина) .

Таким чином з ОСОБА_1 підлягає стягненню користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2265,52 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом; в розмірі 2266,12 грн., заборгованості по штрафу (процентна складова 5% ) 226,80 грн., а всього 4758,44 грн.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 176,20 грн. судового збору та з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 586 грн. судового збору.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що суд першої інстанції не мав правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач не була ознайомленою з його умовами не ґрунтуються на доказах та законі.

Підписавши вказану анкету-заяву позивач була повідомлена про зміст Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» (www.privatbank.ua), а також про тарифи банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, про що зазначено у самій анкеті-заяві (а.с.5).

Матеріали справи містять наданий відповідачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, актуалізована редакція яких була затверджена наказом від 17 серпня 2010 року № СП-2010-911 (а. с. 6-50).

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні з підстав передбачених п.п. 2,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України..

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 383, 384, 389 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 квітна 2018 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.01.2011 року в розмірі 4758,44 грн. та судовий збір в розмірі 176,20 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 586,00 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 29 серпня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: