Справа № 444/3042/17
Провадження № 2/444/350/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Лавриківська сільська рада Жовківського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами в порядку спадкування, мотивуючи позовні вимоги тим, що її бабця ОСОБА_6 все своє життя прожила в житловому будинку, що розташований АДРЕСА_1, що належав їй на праві особистої власності відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 27.06.1991 року за НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовківського районного управління юстиції. На момент її смерті в належному їй праві власності житловому будинку був зареєстрований та проживав її син та батько позивача- ОСОБА_8, який залишився там проживати і після смерті бабці.

Позивач стверджує, що її батько ОСОБА_8 фактично вступив в управління та володіння будинковолодінням, оскільки проживав та був зареєстрований у спадковому будинку, отже вважає, що він вчинив дії, що свідчать про фактичне прийняття спадщини, як цього вимагав діючий на той час закон, однак не оформив своїх спадкових прав.

Вказує, що 05.12.2012 року батько склав заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Лавриківської сільської ради Т. П. Кушулап, відповідно до якого все своє майно він заповів їй.

Після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_3 року відкрилася спадщина за заповітом і вона, як спадкоємець, звернулася у Жовківську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, про що свідчить витяг про реєстрацію в спадковому реєсті № 49535663 від 20.10.2017 року, однак отримала постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій за № 2138/01-16 від 09.11.2017 року, винесену завідуючою Жовківської державної нотаріальної контори п. О. Галань.

Позивач зазначає, що від народження постійно проживала разом з батьком та була зареєстрована у вказаному будинку що знаходиться в АДРЕСА_1, що підтверджується записом в будинковій книзі, відміткою зі штампом у її паспорті, а також довідкою Лавриківської сільської ради, а тому є такою, що прийняла спадщину після смерті батька.

В той же час, оформити в нотаріуса свої спадкові права на будинковолодіння, яке належало батькові ОСОБА_8 вона не може, оскільки її батько після смерті своєї матері, а її бабці ОСОБА_6, фактично прийнявши її спадщину, однак не оформив своїх спадкових прав на неї.

Зазначає, що відповідачі по справі її мама ОСОБА_2, брат ОСОБА_3, брат ОСОБА_4 і її сестра ОСОБА_10 разом з нею зареєстровані ти проживають в будинку АДРЕСА_1, однак із заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька вони не звертались та не заперечують проти прийняття нею спадщини батька за заповітом.

А тому просить постановити рішення, яким визнати за нею ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 на житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Позивач в судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просить задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак подали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю, заперечень проти таких не мають.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 подала на адресу суду заяву, відзив в яких зазначила, що незважаючи на те, що їй було відомо про заповіт чоловіка, про те, що вона як непрацездатна мала право на обов'язкову частку у спадщині, однак вона не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а саме обов'язкової частки, оскільки вважала, що прийняття спадщини є правом, а не обов'язком. Не подавши протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця заяви про прийняття спадщини, вважає себе такою, що не прийняла її, а тому просить задоволити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Представник третьою особи Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подали на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі представника сільської ради, покладаються на думку суду.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідачі визнали позовні вимоги, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності учасників, зважаючи на подані ними заяви та на підставі наявних доказів постановити рішення по справі.

Оскільки всі учасники в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку .

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Жовківського районного управління юстиції у Львівській області 01.12.2005 року вбачається, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року про що зроблено відповідний актовий запис № 12.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинностіЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті слід застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року.

З листа Львівського державного нотаріального архіву вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не задоводилася.

У суду немає відомостей про посвідчення від її імені заповіту, а тому спадкування після смерті ОСОБА_6 здійснюється за законом.

Копією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 10.09.1991 року стверджується, що ОСОБА_6 на праві особистої власності належав житловий будинок АДРЕСА_1

Даний будинок станом на 30.06.1990 року, 15.04.1991 року належав до робітничого типу двору, що підтверджується виписками з погосподарської книги наданими Лавриківською сільською радою.

З копії довідки № 1679 від 20.12.2017 року виданої виконкомом Лавриківської сільської ради вбачається, що на території сільської ради пройшло перейменування АДРЕСА_1 згідно рішення № 5 14-ї сесії 5-го демократичного скликання від 23.04.2009 року.

Із копії довідки виданої виконавчим комітетом Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 173 від 08.05.2018 року вбачається, що на момент смерті ОСОБА_6, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 року, з нею проживав та був зареєстрований її син ОСОБА_8.

Аналогічне підтверджується довідкою № 1664 виданою виконавчим комітетом Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області від 14.12.2017 року.

Те, що ОСОБА_8 є сином померлою підтверджується і копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_4.

Так, ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Отже, ОСОБА_8 є спадкоємцем першої черги майна ОСОБА_6.

Ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного кодексу визнається день смерті спадкодавця.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Так, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Так як ОСОБА_8 проживав разом із ОСОБА_6 до дня її смерті в АДРЕСА_1 і продовжував жити в цьому будинку до дня своєї смерті, суд вважає, що він є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном.

Суд враховує, що незважаючи на фактичне прийняття спадщини, юридично ОСОБА_8 її не оформлено.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого Лавриківською сільською радою Жовківського району Львівської області ІНФОРМАЦІЯ_3 року вбачається, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Ще протягом життя, а саме 05.12.2012 року ОСОБА_8 склав заповіт із змісту якого вбачається, що вона на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, а саме все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і взагалі все те, що буде належати на день його смерті і на що за законом матиме право заповів ОСОБА_1, тобто позивачу по справі. Даний заповіт нотаріально посвідчено секретарем виконкому Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області Кошулап Т. П. та зареєстрованого в реєстрі за № 214. Даний заповіт не змінювався і не скасовувався, що стверджується його копією.

Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Із копії довідки виданої виконавчим комітетом Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 1549 від 21.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована з померлим ОСОБА_8 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року і вели спільне господарство в селі Лавриків, Жовківського району Львівської області.

Відомостей про те, що ОСОБА_1 відмовилася від прийняття спадщини у суду немає.

А тому суд приходить до висновку, що вона є такою, що прийняла спадщину.

Позивач зверталася в Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину 2010.2017 року, внаслідок чого було зареєстровано спадкову справу № 487/2017, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49535663 від 20.10.2017 року.

Однак, постановою завідуючої Жовківською ДНК Галань О. позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею не подано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

В той же час, суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Суд враховує, що відповідач ОСОБА_2, дружина померлого ОСОБА_8, має право на обов'язкову частку в спадщині чоловіка, оскільки була непрацездатною на день його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Тобто, ОСОБА_2 могла відмовитися протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті ОСОБА_8, від прийняття спадщини, однак нею цього не було зроблено.

Суд враховує, що вона також проживала разом із спадкодавцем, а тому прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Крім неї спадкоємцями першої черги за законом були діти спадкодавця.

А тому ОСОБА_2 належить половина від тої частки, яка належала б їй в порядку спадкування за законом, тобто 1/8.

Суд враховує, що в той же час, заборон та арештів на будинок за адресою АДРЕСА_1 немає, що підтверджується копією довідки виданої виконкомом Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області від 17.10.2017 року.

Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, прийняла після його смерті спадщину, оскільки проживала з ним до дня її смерті, однак, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Крім позивача право на обов'язкову частку в спадщині мала дружина померлого, оскільки була непрацездатною на час відкриття спадщини, не відмовилася протягом 6 місяців від своєї обов'язкової частки, яка становить 1/8 спадкового майна, а зважаючи на те, що вона проживала разом із спадкодавцем, то вона є такою, що прийняла спадщину.

Спадкодавцю ОСОБА_8 фактично належав житловий будинок, оскільки такий ним був успадкований після смерті ОСОБА_6.

Її право на даний будинок підтверджується копією свідоцтва, яке знаходиться в матеріалах справи і яке було предметом дослідження під час розгляду справи.

З врахуванням встановленого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судому порядку, однак за нею слід визнати право власності на 7/8 будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, зважаючи на те, що 1/8 даного будинку належить ОСОБА_2 як обов'язкова частка у спадщині.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у всі підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, ст. 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, право власності на 7/8 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

В задоволенні решти позовних вимог, а саме у визнанні за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, права власності на 1/8 частину житлового будинку з приналежними до нього господарськами будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Апеляційного суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Зеліско Р. Й.