Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 601/1036/16-ц

провадження № 61-12101св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Кременецька міська рада,

представники відповідача: Паляниця Маряна Василівна, Тартак Олена Сергіївна,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 30 січня 2017 року в складі судді Костів О. З.,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Кременецької міської ради, третя особа - ОСОБА_6, про скасування рішення міської ради щодо приватизації земельної ділянки від 24 травня

2016 року № 470, стягнення майнової та моральної шкоди, про поділ земельної ділянки та зобов'язання надати їй земельну ділянку.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 08 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 16 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 08 грудня 2016 року залишено без руху, оскільки заявником не сплачено судовий збір, а також не надано копій скарги та доданих до неї письмових матеріалів відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі та надано строк для усунення вказаних недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 30 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Визнаючи неподаною та повертаючи скаргу, апеляційний суд виходив з того, що недоліки апеляційної скарги ОСОБА_3 не були усунуті в повному обсязі.

03 березня 2017 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що несплата судового збору у повному розмірі не перешкоджає розгляду справи, а неможливість сплати є перешкодою звернення до суду для захисту її прав.

28 квітня 2017 року Кременецька міська рада подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що судове рішення є законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнаючи неподаною та повертаючи ОСОБА_3 апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявник у наданий йому строк не усунув недоліків апеляційної скарги у повному обсязі, а саме: сплатив судовий збір у неналежному розмірі - 606,35 грн.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов із порушенням вимог процесуального закону.

Апеляційна скарга за формою й змістом повинна відповідати вимогам статті 295 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Апеляційним судом установлено, що подана апеляційна скарга не відповідала вимогам статті 295 ЦПК України, тому ухвалою судді від 16 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк, який не міг перевищувати п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали, усунути виявлені недоліки, а саме сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1212,64 грн.

Положення статті 121 ЦПК України щодо повернення заяви (апеляційної скарги) застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків.

За змістом наведених норм закону, повернення заяви (апеляційної скарги) з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилась від виконання вимог, вказаних в ухвалі.

Встановлено, що на виконання вимог ухвали від 16 січня 2017 року заявник направила до суду квитанцію від 20 січня 2017 року про сплату судового збору в розмірі 606,35 грн, отже, від виконання її вимог ОСОБА_3 не ухилялася, а тому посилання апеляційного суду на те, що вона не виконав вимоги ухвали, є передчасними.

Разом з тим суд, відповідно до змісту частини першої статті 73 ЦПК України 2004 року, може продовжити строк, встановлений судом, для вчинення процесуальних дій (аналогічні положення закріплено у статті 127 ЦПК України 2017 року).

Апеляційний суд, вважаючи, що заявник не виконала вимоги ухвали суду від 16 січня 2017 року, вищевказаного не врахував, строк для усунення недоліків апеляційної скарги, у разі наявності для цього потреби, не продовжив та дійшов передчасного висновку про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги ОСОБА_3

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Основним Законом України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини 1, 2 статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин 1, та 2 статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, а справу - передати на розгляд суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 30 січня 2017 року скасувати, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване судове рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягаю.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило