Справа № 369/8712/18
Провадження № 2/369/3234/18
РІШЕННЯ

Іменем України

22.11.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря Ріпка Л.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 «Київобленерго» звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.12.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Київобленерго» та ОСОБА_3 було укладено Договір користування електричною енергією № 200997925.

Відносини щодо постачання/користування електричною енергію регулюються діючим (чинними на момент укладання договору) в Україні законодавством, зокрема вимогами Закону України «Про ринок електричної енергії», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999р. №1357 зі змінами та доповненнями (далі - ПКЕЕН), Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 р. № 28 зі змінами та доповненнями (далі -ПКЕЕ) та Правилами приєднання електроустановок до електричних мереж, затвердженими постановою НКРЕ від 17.01.2013р. № 32.

Пунктом 3 ПКЕЕН визначено, що електропостачальник, що здійснює постачання електричної енергії на закріпленій території, не має права відмовити побутовому споживачу, електроустановки якого розташовані на такій території, в укладенні договору за умови, що нова електроустановка побутового споживача приєднана або потужність для діючої електроустановки побутового споживача збільшена в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 10.1 ПКЕЕ, споживачі електричної енергії мають право приєднання власних електроустановок до мереж електропередавальної організації або власника електромереж у порядку, передбаченому законодавством України.

Що стосується договору, то пунктами 2.1.4. та 3.1.8. ППЕЕМ зазначено що енергопостачальник надає замовнику підписаний договір про постачання електричної енергії або договір про користування електричною енергією не пізніше 5 робочих днів після введення експлуатацію об'єкта замовника та електроустановок зовнішнього електрозабезпечення точки приєднання до об'єкта замовника, підписання між елекіропередавальною організацією замовником двох примірників акта про надання/отримання послуги з приєднання електроустановок до електричних мереж та виконання усіх зобов'язань за догової приєднання.

Отже, зазначеними Правилами передбачені послідовні етапи приєднання електроустановок, лише після виконання яких можливе приєднання електроустановки до еклектичної мережі.

20.03.2018, під час перевірки дотримання споживачами ПКЕЕН, працівниками позивача за адресою: вул. Святоюріївська, 38, с. Святопетрівське, в присутності представника споживача гр. ОСОБА_3, (власник будинку) зафіксовано самовільне підключення електроустановки струмоприймачів до електромережі постачальника, пошкодження пломби енергопостачальної організації.

Працівниками Товариства складено Акт про порушення № К 039713, який був підписаний представниками районного підрозділу та гр. ОСОБА_3

Враховуючи, те що укладаючи Договір про користування електричною енергією ОСОБА_3 знав те, що ним не подавалась заява про приєднання електроустановки певної потужності з переліком необхідних документів, не здійснено оплату вартості приєднання та не повідомив Позивача, чим вів останнього в оману з метою укладення спірного договору.

Між Позивачем та відповідачем не було укладено договір про приєднання та не підписано акт про надання/отримання послуги з приєднання до електричних мереж, також відсутня будь-яка проектно-технічна документація.

При цьому, умисел ОСОБА_3 при укладанні договору про користування електричною енергією був направлений на невиконання послідовних етапів приєднання електроустановок, а саме: ухилення від оплати за приєднання електроустановок до електричних мереж.

Тому позивач просив визнати недійсним Договір користування електричною енергією від 14 грудня 2016 року укладений між ПАТ «Київобленерго» та ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1. Судові витрати покласти на Відповідача.

Відповідач подав до суду письмовий відзив згідно якого просив відмовити в позові.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти вимог позову заперечували та просили в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 14.12.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Київобленерго» та ОСОБА_3 було укладено Договір користування електричною енергією № 200997925.

Відповідно до п. 1 договору енергопостачальник бере на себе зобовязання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до дозволеної потужності 10 кВт, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобовязується оплачувати одержану електричну енергію за встановленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором.

20.03.2018, під час перевірки дотримання споживачами ПКЕЕН, працівниками позивача за адресою: вул. Святоюріївська, 38, с. Святопетрівське, зафіксовано самовільне підключення електроустановки струмоприймачів до електромережі постачальника, пошкодження пломби енергопостачальної організації, про що складено акт про порушення № К 039713.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці, регулювання відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі, на час виникнення спірних правовідносин визначали Закон України від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР «Про електроенергетику», ПКЕЕ та Правила користування електричною енергією для населення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - ПКЕЕН) - у редакціях, що діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 2 ПКЕЕН побутовий споживач - це фізична особа, яка використовує електричну енергію для задоволення власних побутових потреб на підставі договору про користування електричною енергією з електропостачальником.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії), регулювали ПКЕЕ (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

За пунктом 1.6 ПКЕЕ договір про постачання електричної енергії на основі типового договору укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об'єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Порядок укладання договору про постачання електричної енергії передбачено у пунктах 5.1?5.4 ПКЕЕ.

Договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем укладається один договір про постачання електричної енергії за усіма об'єктами споживача, які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. За взаємною згодою сторін можуть бути укладені окремі договори про постачання електричної енергії за кожним об'єктом споживача.

При укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 11.2 ПКЕЕ електропередавальна організація зобов'язана приєднувати до своїх електричних мереж електроустановки споживачів з дотриманням вимог законодавства України.

Вимоги ПКЕЕ кореспондуються із загальними вимогами цивільного законодавства у сфері договірного регулювання.

ЦК України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642?643 ЦК України.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору, у статтях 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Разом з тим, позивачем не було надано жодного належного, допустимого та достатнього доказу на підтвердження того що Приватним акціонерним товариством «Київобленерго» та ОСОБА_3 при укладенні спірного договору були порушені вимоги ст. 203 ЦК України.

Підстави, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, в силу ст. 215 ЦК України не є підставами для визнання договору користування електричною енергією недійсними.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову.

Відповідно до ст.ст. 15, 16, 203, 215 ЦК України, та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-82, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору відмовити.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Повний текст рішення складено 30 листопада 2018 року.

Суддя: Дубас Т.В.