Справа №481/103/17 23.07.2018
Єдиний унікальний номер судової справи 481/103/17
Номер провадження 22-ц/784/1142/18
Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Постанова

Іменем України

23 липня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участі:

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення, яке ухвалено Новобузьким районним судом Миколаївської області під головуванням судді Вжещ С.І., в приміщенні цього ж суду 11 травня 2018 року о 08 годині 41 хвилині, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго», повне найменування якого в подальшому було змінено на Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» (далі АТ «Миколаївобленерго») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 з 04 вересня 2009 року працювала у філії Новобузького району Східного округу Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (далі - ПАТ «Миколаївобленерго»), де з 05 жовтня 2015 року обіймала посаду техніка групи збуту електроенергії.

24 листопада 2016 року відбулося засідання атестаційної комісії ПАТ «Миколаївобленерго» за результатами якого комісія дійшла висновку про невідповідність ОСОБА_2 займаній посаді.

Наказом генерального директора ПАТ «Миколаївобленерго» за №1902-к від 29 грудня 2016 року «Про припинення трудового договору (контракту)» позивача було звільнено з вищевказаної посади з 29 грудня 2016 року на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України у звязку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, яка перешкоджає продовженню даної роботи (за згодою з профспілковим комітетом).

Між тим, позивач вважає своє звільнення незаконним, необґрунтованим та проведеним із порушенням її прав, оскільки відповідачем не було надано їй рішення атестаційної комісії та не розяснено порядок оскарження такого рішення. Також її не було завчасно повідомлено про дату та час розгляду профспілкою клопотання щодо її звільнення. Крім того, відповідачем не було враховано її сімейний стан, зокрема те, що на її утримані знаходяться двоє неповнолітніх дітей.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просила суд позов задовольнити, поновити її на роботі на посаді техніка групи збуту електроенергії філії Новобузького району ПАТ «Миколаївобленерго» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 грудня 2016 року по день поновлення її на роботі.

Представник ПАТ «Миколаївобленерго» проти задоволення позову заперечував. Зазначав, що звільнення ОСОБА_2 відбулося у відповідності із діючим трудовим законодавством. Вказував на те, що у звязку із рішенням атестаційної комісії від 24 листопада 2016 року, яким встановлено невідповідність позивача займаній посаді, останній було запропоновано інші вакантні посади на підприємстві, від яких вона відмовилась. Також на звільнення позивача отримана згода профспілкового комітету, на засіданні якого позивач особисто була присутня.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 травня 2018 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, та порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення районного суду та ухвалити у справі судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

ОСОБА_4 ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Так, рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення ОСОБА_2 було проведено з додержанням вимог чинного законодавства у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, за наявності попередньої згоди профспілкового комітету Філії ПАТ «Миколаївобленерго» Новобузького району.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

ОСОБА_4 п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п.8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України №2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.43 Конституції України, постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» - кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб, а також гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні - добровільність праці, вибір або зміну професії та виду діяльності; захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Отже, право громадян на працю забезпечується державою.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст.21 КЗпП України).

Підстави припинення трудового договору встановлено ст.36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника ст.ст.38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу ст.ст.40,41,43,43-1 та підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) ст.45 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року за №9 при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Порядок звільнення це певна процедура, яка передбачає послідовність дій сторін трудового договору, спрямованих на його припинення, а тому залежить від того, хто виступає ініціатором розірвання трудових відносин.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, передбачених законом, зокрема, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

ОСОБА_4 з роз'ясненнями, викладеними у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року за №9, при розгляді справ про звільнення за п.2 ст. 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі.

Враховуючи наведене, суд може визнати звільнення працівника правильним, якщо встановить, що воно здійснене на підставі фактичних даних, які підтверджують, що через недостатню кваліфікацію працівник не може належним чином виконувати покладених на нього трудових обов'язків, а від переведення на іншу роботу відмовився. Висновок суду про недостатність в особи кваліфікації, що перешкоджає належним чином виконувати посадові обов'язки, не може ґрунтуватися лише на матеріалах атестаційної комісії й показаннях свідків за відсутності інших об'єктивних даних щодо недостатньої кваліфікації, якими можуть бути, зокрема документи, звіти, плани, доповідні та інші докази неякісного чи неналежного виконання трудових обов'язків

Як убачається із матеріалів справи, наказом №1624-к від 04 вересня 2009 року ОСОБА_2 прийнято на посаду техніка групи збуту електроенергії побутовим споживачам філії Новобузького району ПАТ «Миколаївобленерго».

В подальшому позивача неодноразово було переведено на посади оператора компютерного набору ІІ категорії групи збуту електроенергії, провідного економіста групи збуту електроенергії, інженера групи збуту електроенергії, та остаточно наказом за №2552-к від 05 жовтня 2015 року переведено на посаду техніка групи збуту електроенергії філії Новобузького району ПАТ «Миколаївобленерго» (а.с.4-5)

ОСОБА_4 свідоцтва Навчального центру ПАТ «Миколаївобленерго» виданого ОСОБА_2 у період з 07 листопада 2016 року по 10 листопада 2016 року остання пройшла навчання у центрі товариства та успішно склала залік в обсязі програми «інженер/технік по розрахунках з побутовими споживачами» (а.с.8).

Як видно зі змісту п.11 Розділу IV Колективного договору ПАТ «Миколаївобленерго» на 2016-2020 роки, який встановлює категорії працівників, що підлягають атестації та періодичність її проведення, позивач, яка станом на час проведення атестації (24 листопада 2016 року) більше одного року відпрацювала на займаній посаді, підлягала атестації (а.с.68-77).

Наказом генерального директора ПАТ «Миколаївобленерго» «Про затвердження Положення про проведення атестації керівників, професіоналів та фахівців ПАТ «Миколаївобленерго» від 04 червня 2013 року за №589 затверджено Положення про порядок проведення атестації керівників, професіоналів та фахівців ПАТ «Миколаївобленерго» (а.с.60).

ОСОБА_4 п.п.3.3 п.3 вищевказаного Положення у разі прийняття рішення про невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі комісія надає на розгляд Генеральному директору пропозицію щодо переведення працівника за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, направлення його на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією.

У разі відмови працівника від переведення на іншу посаду чи роботу, що відповідає його кваліфікаційному рівню, або від професійного навчання за рахунок коштів Товариства Генеральний директор за результатами атестації має право звільнити працівника відповідно до Кодексу законів про працю України (а.с.61-62).

Наказом ПАТ «Миколаївобленерго» «Про проведення атестації керівників, професіоналів, фахівців та службовців Товариства в 2016 році» за №1256 від 31 грудня 2015 року затверджено графіки проведення атестації керівників, професіоналів, фахівців та службовців у 2016 році та призначено атестаційні комісії. ОСОБА_4 додатку №3 до цього наказу атестацію позивача призначено на листопад 2016 року (а.с.31-35,36-38).

Із вищезазначеним наказом працівник ОСОБА_2 була ознайомлена під підпис (а.с.39).

Відповідно до протоколу №54 засідання атестаційної комісії по атестації персоналу комерційної дирекції від 24 листопада 2016 року та атестаційного листа від цієї ж дати за результатами атестації ОСОБА_2 атестаційна комісія дійшла висновку про невідповідність позивача займаній посаді (а.с.40,41).

ОСОБА_4 повідомлення підписаного генеральним директором ПАТ «Миколаївобленерго» за вих. №06/39-1092 від 28 грудня 2016 року, ОСОБА_2, техніку групи збуту електроенергії філії Новобузького району Східного округу у звязку з прийнятим рішенням атестаційної комісії від 24 листопада 2016 року Протокол №54 щодо невідповідності займаній посаді та з метою подальшого працевлаштування було запропоновано інші вакантні посади (а.с.42).

ОСОБА_4 філії ПАТ «Миколаївобленерго» Новобузького району Східного округу, складеного 28 грудня 2016 року, позивача було ознайомлено із зазначеним повідомлення проте остання відмовилась від пропонування та від підпису (а.с.43).

Відповідно до Протоколу засідання профспілкового комітету Східного округу Філії ПАТ «Миколаївобленерго» Новобузького району від 28 грудня 2016 року профспілка надала згоду на звільнення ОСОБА_2 техніка групи збуту електроенергії за п.2. ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.7).

Наказом №1902-к генерального директора ПАТ «Миколаївобленерго» ОСОБА_5 від 29 грудня 2016 року «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_2 було звільнено з роботи з 29 грудня 2016 року на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, яка перешкоджає продовженню даної роботи (за згодою з профспілковим комітетом) (а.с.6).

Підставою для прийняття наказу послугувало: протокол засідання атестаційної комісії по атестації персоналу комерційної дирекції від 24 листопада 2016 року №54; повідомлення ОСОБА_2 за вих. №06/39-1092 від 28 грудня 2016 року; акт про відмову від підпису в повідомленні від 28 грудня 2016 року; клопотання до профкому МОПО НГПЕУ філії Новобузького району Східного округу від 28 грудня 2016 року; протокол засідання профспілкового комітету філії Новобузького району Східного округу від 28 грудня 2016 року.

Також відповідачем, поряд з матеріалами атестації позивача (протоколом засідання атестаційної комісії від 24 листопада 2016 року та атестаційного листа, виданого на імя ОСОБА_2М.), було надано суду узагальнення показників роботи позивача за 6 місяців 2016 року в порівнянні з показниками роботи працівника ОСОБА_6 за аналогічний період, яка займає таку ж посаду, з якого вбачається суттєва різниця в таких показниках (а.с.64-66). Вказані дані позивач в судовому засіданні не спростовала та протилежного не надала).

Також, як видно з копій пояснювальних записок позивача, складених 14 січня 2016 року та 30 серпня 2016 року, в її роботі мали місце недоліки, що спричинили скарги споживачів на діяльність філії по наданню послуг енергоспоживання та могли бути причиною недостатніх навичок виконуваної роботи працівника (а.с.54,55).

Таким чином, враховуючи наведені обставини справи, а також наявність обов'язку позивача проходити відповідну перевірку знань, та не одержання нею задовільної оцінки за результатами такої перевірки, а також враховуючи інші докази неналежного виконання трудових обов'язків, про які зазначено у судовому рішенні, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказане унеможливлює забезпечення позивачем виконання покладених на неї трудових обов'язків, в силу недостатньої кваліфікації, що і є правомірною підставою для її звільнення за правилами п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Також, районний суд дійшов вірного висновку, що відповідачем дотримано встановлених законом, а саме ч.2 ст.40 КЗпП України гарантій працівника щодо переведення на іншу роботу за його згодою. Так, листом позивачу запропоновано переведення на іншу роботу, від чого остання відмовилася. Відповідачем також отримано попередню згоду профкому на звільнення позивача за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України, що відповідає вимогам встановленим ст.43 КЗпП України.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_7

Повний текст судового рішення

складено 26липня 2018 року