Справа № 618/905/18
Провадження № 2/618/251/18
09 жовтня 2018 року Дворічанський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді Гніздилова Ю. М., за участю секретаря судового засідання - Рябенко Л. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Дворічна у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що на праві спільної часткової власності позивачу та третім особам належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. В даному будинку зареєстрований ОСОБА_2, який фактично за зазначеною адресою не проживає з 2009 року тобто понад півроку. Дані обставини позбавляють позивача та третіх осіб по справі можливості вільно на власний розсуд користуватися і розпоряджатися своїм майном, порушуючи їх законні права.
В судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути в його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином. На його адресу, зазначену в позовній заяві та підтверджену довідкою сільської ради, у судові засідання призначенні на 27 вересня та 09 жовтня направлялися судові повістки, при цьому вказана кореспонденція повернулася до суду з поштовими відмітками «за зазначеною адресою не проживає». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. При цьому від ОСОБА_2 до суду не надійшло відзиву на позовну заяву чи будь-яких заперечень, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося.
В судове засідання третя особа ОСОБА_3 не з'явилася, надавши заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила справу розглянути в її відсутність.
В судове засідання третя особа ОСОБА_1 не з'явився, надавши заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив справу розглянути в його відсутність.
Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Враховуючи неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, від 01.11.2009 виданого Дворічанською селищною радою на підставі розпорядження від 29.10.2009 №9 та Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовленого 18 січня 2007 року, інвентаризаційна справа №1307, реєстровий номер 1298 кн.8, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно з довідкою Дворічанської селищної ради Дворічанського району Харківської області від 29.08.2018 року №2038 та депутатського акту обстеження від 28 серпня 2018 року, за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 зареєстрований але з 2009 року не проживає.
В положеннях ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.
Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦКпозов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних прияин.
Таким чином, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач у справі ОСОБА_2 відсутній за місцем своєї реєстрації більше шести місяців, його реєстрація за вказаною адресою носить формальний характер.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права.
Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Проте, всупереч вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача відповідачем не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються.
Суд вважає встановленим факт порушення відповідачем права позивача та третіх осіб по справі володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач та треті особи, як власники майна мають право користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Також в судовому засіданні встановлено, що є підстави для судового захисту цього права шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням.
Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1, а саме визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 29, 319, 321, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 81, 258, 263-265, 268, 280-289, п. 15.5) розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дворічанський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ю. М. Гніздилов