Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 755/14093/16-ц

провадження № 61-31819 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк»,

суб'єкт оскарження - головний державний виконавець Бориспільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Кальонкін Олександр Сергійович,

заінтересована особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року у складі судді Савлук Т. В. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 1 червня 2017 року у складі колегії суддів: Соколової В. В., Немировської О. В., Чобіток А. О.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк» (далі - ПАТ «Кредит Європа Банк») звернулося до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Бориспільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, заінтересована особа: ОСОБА_5, про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа, зобов'язання державного виконавця вчинити певні дії.

Скарга мотивована тим, що на виконанні у Бориспільському міськрайонному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебувало виконавче провадження № 49186402 щодо примусового виконання виконавчого листа № 755/19036, виданого на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 4 серпня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Кредит Європа Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 551 961 грн 58 коп., 25 500 грн витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом, та судового збору у розмірі 243 грн 60 коп. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 5 жовтня 2015 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 4 серпня 2015 року залишено без змін.

1 червня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 жовтня 2015 року та передано справу на новий розгляд до апеляційного суду.

20 липня 2016 року головним державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Кальонкіним О. С. винесено постанову про повернення виконавчого документа № 49186402 на підставі частини першої статті 48, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції на час вчинення виконавчих дій), оскільки до відділу надійшла ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня 2016 року про скасування судового рішення, на підставі якого видано зазначений виконавчий документ, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вважав зазначену постанову головного державного виконавця від 20 липня 2016 року неправомірною, оскільки після направлення зазначеної справи судом касаційної інстанції до суду апеляційної інстанції ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 липня 2016 року апеляційне провадження було закрито, тобто судове рішення першої інстанції є чинним. Тому підстав передбачених вищевказаними положеннями закону для винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу не було.

Крім того, заявник дізнався про існування зазначеної постанови державного виконавця від 20 липня 2016 року лише 12 вересня 2016 року з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, тому строк для звернення з даною скаргою до суду ним не пропущено.

З урахуванням викладеного ПАТ «Кредит Європа Банк» просило суд визнати постанову головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Кальонкіна О. С. від 20 липня 2016 року про повернення виконавчого документу неправомірною та скасувати; зобов'язати головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Кальонкіна О. С. відновити виконавче провадження № 49186402 з винесенням відповідної постанови.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року скаргу ПАТ «Кредит Європа Банк» залишено без розгляду.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявник пропустив визначений законом десятиденний строк оскарження постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження і не звернувся до суду з заявою про його поновлення, тому скаргу слід залишити без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 1 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Кредит Європа Банк» відхилено, судове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що доводи заявника про те, що спірну постанову державного виконавця він не отримував та дізнався про неї лише 12 вересня 2016 року безпідставні, так як цю постанову державного виконавця 20 липня 2016 року супровідним листом направлено сторонам виконавчого провадження. Отже, заявник звернувся зі скаргою до суду першої інстанції лише 14 вересня 2016 року, тобто з порушенням встановленого законодавством десятиденного строку та ним не надано доказів на підтвердження отримання постанови державного виконавця саме 12 вересня 2016 року, як і не подано клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця з зазначенням поважних причин його пропуску. Тому судом першої інстанції вірно залишено скаргу заявника без розгляду.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Кредит Європа Банк» просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що про постанову державного виконавця від 20 липня 2016 року він дізнався лише 12 вересня 2016 року з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Належними та допустимими доказами не підтверджено факт вручення йому цієї постанови державного виконавця, а супровідний лист від 20 липня 2016 року про її направлення виконавчою службою про вручення не свідчить. Отже, встановлений десятиденний строк на звернення зі скаргою на дії державного виконавця повинен обраховуватись саме з 12 вересня 2016 року.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур'єром (частина перша статті 28 Закону України «Про виконавче провадження»).

Суди у порушення вищевказаних положень закону не звернули уваги на те, що направлення 20 липня 2016 року державним виконавцем супровідного листа разом з копією постанови державного виконавця від 20 липня 2016 року про повернення виконавчого документу не свідчить про їх отримання заявником, оскільки відсутня відмітка останнього у поштовому відправленні, немає фіксації її отримання заявником.

Пунктом 9 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

У частині першій статті 385 ЦПК України 2004 року визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною першою статті 14 ЦПК України 2004 року судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті дев'ятому частини першої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини восьмої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Ураховуючи викладене, суди у порушення зазначених вище положень закону не врахували, що факт направлення чи вручення заявнику спірної постанови державного виконавця 20 липня 2016 року належними доказами не підтверджено, тому судам слід звернути увагу на доводи заявника про те, що про порушення своїх прав він дізнався саме 12 вересня 2016 року з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, а, отже, чи не з цієї дати обчислюється передбачений законодавством десятиденний строк на звернення зі скаргою на дії державного виконавця.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справина новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 1 червня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк