Рішення

Іменем України

26 вересня 2018 року

смт Краснопілля

справа № 578/437/18

провадження № 2/578/236/18

Краснопільський районний суду Сумської області у складі головуючого судді Косар А.І.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за договором позики, -

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

секретар судового засідання Авраменко О.Є.

Суть питання

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 01.07.2015 в сумі 5500 доларів США.

Вимоги обґрунтовані тим, що 01.07.2015 позивач уклав з відповідачем договір позики грошей, згідно якого передав відповідачу грошові кошти у сумі 5500 доларів США із строком повернення частинами через 6 місяців, по 200 доларів США на місяць. На підтвердження укладення договору ОСОБА_2 була власноруч написана розписка 1 липня 2015 року про отримання ним від ОСОБА_1 вищевказаної позики у розмірі 5500 доларів США. В порушення умов договору позики грошей відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим за договором позики грошей станом на 16.05.2018 у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 5500 доларів США, що еквівалентно 144100 грн за офіційним курсом Національного банку України станом на день звернення з позовом. Дана угода відповідачем не оспорювалась та у порядку, передбаченому Цивільним кодексом України /далі ЦК/, недійсною не визнавалася. У досудовому порядку спір не вирішено.

Позиції учасників справи

Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі із вказаних у ньому підстав, просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло.

/ас 32-33/

Встановлені обставини та мотиви Суду

Суд встановив, що 01.07.2015 ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 позику у розмірі 5500 доларів США, що еквівалентно 144100 грн, яку ОСОБА_2 зобов'язався повернути частинами через півроку, що підтверджується розпискою /ас 11/. Відповідач у обумовлений строк позику не повернув. Доказів, які б підтверджували відсутність у нього грошових зобов'язань за вказаним договором, суду не надав.

Згідно положення частин першої, третьої статті 626 ЦК, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в статті 3 ЦК. Згідно статті 6 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК). Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно статті 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно зі статтею 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі № 6-79цс14, відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно статей 525 та 526 ЦК зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно частини першої статті 530 ЦК, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 1049 ЦК, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно статті 1050 ЦК, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК).

Згідно частини першої статті 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

ОСОБА_3 Верховного Суду у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18 дійшла висновку, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно договору позики від 01.07.2015 (ас 11), борг складає 5500 доларів США, що еквівалентно 144100 грн за офіційним курсом Національного банку України станом на день звернення з позовом, і станом на день розгляду справи не сплачений.

Оскільки, на день розгляду справи, з боку відповідача не надано доказів про виконання свого обов'язку за договором позики від 01.07.2015, якийскладає 5500 доларів США, що еквівалентно 144100 грн, суд вважає, що позов в цій є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, оскільки відповідач взяті на себе за договором позики зобов'язання не виконав, у передбачений строк борг не повернув, а умови договору не суперечать діючому на час його укладання законодавству, суд вважає необхідним стягнути з відповідача борг за договором позики суму в розмірі 5500 доларів США, що еквівалентно 144100 грн.

Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити у порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК згідно з Законом України «Про судовий збір» та стягує з відповідача на користь позивача 1441грн. судових витрат.

З цих підстав, керуючись стст. 258, 259, 264, 265, 268, 272, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія МВ № 324459, місце реєстрації с. Грабовське, вул. Гончарівка, буд. 19 Краснопільського району Сумської області на користь ОСОБА_15500 /пять тисяч пятсот/ доларів США.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 1441 / одлну тисячу чотириста сорок одну/ гривню судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: 04111, АДРЕСА_1).

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: 42450, с. Грабовське, вул. Гончарівська, буд. 19 Краснопільського району Сумської області).

Повне рішення суду складено 04 жовтня 2018 року.

Суддя А. І . Косар