КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 362/1741/18

номер провадження: 22-ц/824/2551/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Кашперської Т.Ц., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Рубан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2018 року у складі судді Корнієнка С.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю із спадкодавцем,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю із спадкодавцем.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько її колишнього чоловіка ОСОБА_4 - ОСОБА_5, який з 1995 року проживав АДРЕСА_1. 16 жовтня 2008 року П'ятою Київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа до майна померлого ОСОБА_5 за заявою його сина ОСОБА_4 про прийняття спадщини на підставі заповіту. Вказувала, що вона з 12 липня 1994 року і по даний час зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1. Зазначала, що останні п'ять років до дня смерті ОСОБА_5 дуже хворів, вона йому надавала допомогу та доглядала його, а тому вважала, що вона має право отримати частину спадкового майна після померлого, змінивши чергу одержання права на спадкування.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила встановити факт її спільного проживання однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_5 у період з 12 липня 1994 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року, оскільки були пов'язані спільним побутом, взаємним правами і обов'язками та проживали за однією адресою.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2018 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем надано суду першої інстанції докази того, що вона з часу реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 весь час проживала з ОСОБА_5, як невістка, а з часу розлучення із ОСОБА_4 проживала постійно із спадкодавцем за однією адресою, доглядала його, вела з ним спільне господарство, сплачувала за електроенергію та газ, що підтверджується довідками Данилівської сільської ради, актом місцевого депутата та довідкою управління Пенсійного фонду України в м.Києві , яким суд першої інстанції не надано належної оцінки.

Представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну вказує, в якому вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим , а висновки суду про недоведеність позовних вимог є правильними. Зазначає, що ОСОБА_5 на день смерті не проживав разом з позивачем по АДРЕСА_1. з 27 лютого 1990 року по день смерті ОСОБА_5 проживав у АДРЕСА_2. Надані позивачем суду першої інстанції докази не свідчать про те, що вона проживала разом з спадкодавцем однією сім'єю протягом п'яти років до дня відкриття спадщини. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в округах» ліквідовано апеляційний суд Київської області і апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві, який розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з ліквідацією суду відповідно до ч.5 ст.31 ЦПК України вказана цивільна справа передана до Київського апеляційного суду і за результатами автоматизованого розподілу справи визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Верланова С.М., суддів Мережко М.В. та Савченка С.І.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

За змістом ч.ч. 2-4 ст.3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Враховуючи наведене, до спадкоємців четвертої черги можуть належати не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу і не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, а і інші особи, які не перебували зі спадкодавцем у безпосередніх родинних зв'язках.

Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 127/1765/16-ц.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору міни від 07 квітня 1995 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, останній проживав АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

За життя ОСОБА_5 26 березня 2008 року склав заповів, згідно з яким все своє майно заповідав своєму сину ОСОБА_4 Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконкому Данилівської сільської ради Васильківського району Верещак Т.М. та зареєстрований в реєстрі за №157.

16 жовтня 2008 року П'ятою Київською Державною нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_4 була заведена спадкова справа № 1041 до майна померлого ОСОБА_5

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження факту спільного проживання однією сім'єю із ОСОБА_5 надала дві довідки виконкому Данилівської сільської ради від 23 квітня 2008 року за №773 та №774, відповідно до яких вона, ОСОБА_1, поховала свекра ОСОБА_5 за свій рахунок, доглядала його до дня смерті, проживали разом та вели спільне господарство (а.с.21).

Також позивача надала акт депутата Данилівської сільської ради Сокирки М.М. від 10 листопада 2017 року, згідно якого вона, ОСОБА_1, з 1994 року постійно проживає у АДРЕСА_1 та доглядала ОСОБА_5 до його смерті, так як проживала з померлим за однією адресою (а.с.22).

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_4 надав суду першої інстанції акт депутата Данилівської сільської ради Сокирки М.М. від 07 вересня 2017 року, з якого вбачається, що у період з 2007 року по 2008 рік у будинку АДРЕСА_1 проживав ОСОБА_5, його син ОСОБА_4 та співмешканка сина ОСОБА_10 (а.с.35).

Відповідно до довідки Данилівської сільської ради від 20 вересня 2017 року № 445 ОСОБА_4 доглядав до дня смерті свого батька ОСОБА_5, вони проживали разом АДРЕСА_1, вели спільне господарство (а.с.36).

З довідки ВСП «Індустріальний» вбачається, що ОСОБА_5 з 27 лютого 1990 року і до дня смерті був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_2 (а.с.37).

Установивши вказані обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не надано безспірних та достатніх доказів на підтвердження факту її спільного проживання однією сім'єю із ОСОБА_5 у період з 12 липня 1994 року до дня його смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1 року), оскільки надані нею докази не свідчать про ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, які є обов'язковими умовами для визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 членами сім'ї та засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Також не засвідчують реальність сімейних відносин і надана позивачем суду першої інстанції довідка Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 29 листопада 2017 року про те, що вона 23 квітня 2008 року отримала допомогу на поховання померлого ОСОБА_11, який перебував на обліку у вказаному управлінні до дня смерті (а.с.41), а також довідка Васильківської філії по експлуатації газового господарства ПАТ «Київоблгаз» від 24 жовтня 2017 року про те, що за адресою по АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ОСОБА_5, з 01 жовтня 1999 року облік природного газу обраховувався з врахуванням пільг «Учасник війни» - 50% (а.с.42).

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_5 у період з 12 липня 1994 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Колегія суддів не приймає до уваги надані представником ОСОБА_1 - адвокатом ОСОБА_2 апеляційному суду копію трудової книжки ОСОБА_1, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2007 року, рішення виконкому Данилівської сільради від 28 січня 2010 року, довідки Кожухівської загальноосвітньої школи від 30 жовтня 2018 року, листи Данилівської сільської ради від 01 листопада 2018 року та від 07 листопада 2018 року, копію розрахункової книжки, квитанції про оплату комунальних послуг та фотокартки (а.с.115-145), які, на його думку, підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 однією сім'єю з спадкодавцем ОСОБА_5 у період з 12 липня 1994 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з таких підстав.

Статтею 367 ЦПК України, визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Представником позивача - адвокатом ОСОБА_2 не надано апеляційному суду доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього, а відтак надані ним вказані вище документи не можуть бути прийняті апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково зазначив, що відповідач ОСОБА_3 повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, то вони не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За змістом цієї норми закону не повідомлення належним чином учасника справи про дату, час і місце засідання суду є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції лише в тому випадку, коли саме цей учасник справи обґрунтовує цим свою апеляційну скаргу.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 не подавав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, то колегія суддів вважає, що його неналежне повідомлення судом першої інстанції про дату, час і місце розгляду справи не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в межах розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1

Обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: