Провадження № 2/225/1304/2018
Єдиний унікальний номер 225/5704/18
РІШЕННЯ

Іменем України

26 грудня 2018 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Нємиш Н.В.,

за участі:

секретаря судового засідання - Андрієвої Т.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, третя особа: Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила наступне.

Позивач є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком неповнолітнього ОСОБА_2, є громадянин Киргизької Республіки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що внесено відповідний запис в свідоцтво про народження дитини, тобто в зазначеному свідоцтві батьком дитини записано саме відповідача. З відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 15 травня 2009 року (актовий запис №370, внесений Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції). У листопаді 2009 року відповідач покинув сім'ю та виїхав за межі території України. У 2012 році відповідач звернувся до Іванівського районного суду Одеської області із позовом про розірвання шлюбу. Рішенням цього суду від 03.12.2012 року (справа №1509(1558/12) шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. З часу фактичного розірвання шлюбних відносин (листопад 2009 року) відповідач, як батько неповнолітнього ОСОБА_2, не піклується про свою дитину, свідомо нехтує та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини, а саме: взагалі не приймає участі у вихованні сина, не займається його розвитком, навчанням, не забезпечує його харчування, медичних догляд, не піклується станом здоров'я, не надає лікування у періоди хвороби дитини, не адаптує дитину до умов сучасного життя, не готує з дитинства до самостійного життя та праці, матеріально не утримує дитину, тим самим відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. В січні 2017 року відповідач приїхав на територію України та почав мешкати за адресою реєстрації позивача: АДРЕСА_2. Однак, відносини між сторонами знову не склалися, як наслідок, у квітні 2018 року відповідач переїхав мешкати окремо. Від відповідача по пошті вона отримала нотаріальну заяву від 16.05.2018 року, якою відповідач повідомив, що відмовляється від свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 Вважає, що зазначена заява є безумовним свідченням свідомої байдужості відповідача до рідної дитини та дає додаткові підстави для позбавлення його батьківських прав. В свою чергу, позивач піклуюся про свого сина, займаюся його вихованням, лікуванням, створюю усі необхідні умови для матеріального забезпечення, належного навчання, розвитку та формування, як особистості. Дитині я забезпечила гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення. На теперішній час вона разом із неповнолітнім сином мешкають в АДРЕСА_1. Дитина навчається в Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №167.

Тому просить позбавити відповідача ОСОБА_7 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_2

Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, представник позивача ОСОБА_4 надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, наполягають на задоволенні позовних вимог, проти заочного розгляду справи не заперечують.

Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, був повідомлений належно про місце та час розгляду справи.

Представник Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, просив прийняти рішення з урахуванням висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради.

Приймаючи до уваги думку сторони позивача, які не заперечували проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог з огляду на наступне.

Згідно свідоцтва про народження, виданого 23.10.2008 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є ОСОБА_7 (а.с. 11).

З 15.05.2009 року ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_2

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 03.12.2012 року шлюб між сторонами по справі розірвано (а.с. 12-13).

Позивач ОСОБА_1 разом із неповнолітнім сином ОСОБА_2 мешкають в АДРЕСА_1 (а.с. 18).

ОСОБА_2 навчається в Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №167. З характеристики ОСОБА_2 наданої в.о. директора школи, вбачається, що навчанням та вихованням хлопця займається мати, ОСОБА_1, яка підтримує контакт з класним керівником, завжди відвідує батьківські збори. Батько ОСОБА_2, ОСОБА_7, ніколи не відвідував школу, не цікавився успіхами сина, не підтримував зв'язок з класним керівником. (а.с. 17).

Згідно письмових пояснень депутата Щербинівської селищної ради, ОСОБА_7 з пояснень сусідів, мешкав за адресою: АДРЕСА_2, з січня 2017 року по квітень 2018 року без реєстрації (а.с.19).

В матеріалах справи міститься заява-згода з якої вбачається, що громадянин Киргизької Республіки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, відмовляється від свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, майнових немайнових і матеріальних, а також моральних претензій не має, дає свою згоду (а.с. 14-16).

Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 відносно малолітнього сина, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, комітет вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_7, відносно малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з поведінки відповідачки та наданих суду доказів.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Суд зазначає, що ухиляння батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечення медичним доглядом, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних цінностей та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу.

Суд вважає, що такі обставини були доведені наданими доказами позивачем, які доводять, що вихованням дитини займається лише ОСОБА_1. ОСОБА_7 не приймає участі у вихованні дитини, матеріально не утримує сина, не відвідує останнього.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та свідоме нехтування своїми обов'язками відповідачем.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно своєї дитини, участі у її вихованні та утриманні не приймає, не цікавиться долею сина і вважає, що позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дитини.

Керуючись ст.ст. 12,13,81, 89,141,263,265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7, третя особа: Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина Киргизької Республіки, батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області шляхом подання в 30 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: