Справа № 450/3160/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/866/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

представника органу опіки та піклування Франківської

районної адміністрації Львівської міської ради Науменка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 січня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_5, третя особи, ОСОБА_7, орган опіки та піклування Франківської РА ЛМР, орган опіки та піклування Сихівської РА ЛМР, орган опіки та піклування Пустомитівської РДА Львівської області, П'ята Львівська державна нотаріальна контора, про визнання за ОСОБА_8 права власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1; визнання 1/2 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1 спадковим майном після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1; визнання недійсним договору дарування квартири від 05.02.2016 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Віблим Л.З., зареєстрованим в реєстрі за № 101, в частині дарування 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1; скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_7 на 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1; визнання за ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково, визнано 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 спадковим майном після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано недійсним договір дарування квартири від 05.02.2016 року, укладений між ОСОБА_5, 1978 року народження (дарувальник) та ОСОБА_7, 1986 року народження (обдарована), посвідчений Віблим Л.З. приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області, зареєстрований в реєстрі за №101, в частині дарування 1/4 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1.

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_7, 1986 року народження на 1/4 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на 1/4 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, частині визнання за ОСОБА_8 права власності на 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1, - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5, 1978 року народження в дохід держави 974,40 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 974,40 грн. судового збору.

Рішення судув апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_5,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, надані ОСОБА_5, які підтверджують факт того, що спірна квартира, незважаючи на реєстрацію права власності на неї у 2008 році, не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки кошти за неї фактично було сплачені в період з 2015 по 2016 рік. Крім цього, позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив наявність грошових коштів, як в ОСОБА_8 так і в ОСОБА_5 на момент оформлення права власності на спірну квартиру. Апелянт вважає, що суд першої інстанції, всупереч норм ст. 89 ЦПК України, не здійснив повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, внаслідок чого дійшов до помилкового висновку, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, і відповідно є спадковим майном. Крім того, суд першої інстанції, не обгрунтовує, якою саме правовою нормою передбачений такий спосіб захисту прав та інтересів осіб, і допускається часткове визнання такого роду правочину в частині самого предмета договору. Також зазначає, що суд першої інстанції, розглядаючи судовий спір, не взяв до уваги те, що в даному випадку зачіпаються охоронювані законом майнові права та інтереси інших дітей, і таким чином орган опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області зобов'язаний був висловити свою думку щодо заявлених позовних вимог з врахування наявності майнових прав дітей, які можуть бути порушені при ухваленні незаконного судового рішення. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_6 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 42 ЦПК України визначає склад учасників справи,і у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач, позивачем та відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Позов може бути пред»явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.(ч.1 ст. 50 ЦПК України).

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка на думку позивача порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому залучається до участі у цивільній справі за пред»явленими вимогами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала(ч. 4 ст. 51 ЦПК України).

Відповідно до закріпленого в ст.13 ЦПК принципу диспозитивності цивільного судочинства та за змістом ст. 51 ЦПК України залучення судом до участі у справі особи як співвідповідача або про заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред»явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, можливе лише як результат вирішення судом клопотання позивача шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до роз»яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання, оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси (частина перша та друга ст.3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або ос порені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

З позовної заяви, із заяви про уточнення позовних вимог (т.1 а.с. 163 - 165), вбачається, що ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_6, звернувся з вимогами до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування квартири від 05.02.2016 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Віблим Л.З., зареєстрованим в реєстрі за № 101, в частині дарування 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1; скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_7 на 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1; визнання за ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Тобто, відповідачем у даній справі позивач зазначив лише ОСОБА_5.

Оскаржуваним рішенням частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_6, визнано 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 спадковим майном після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано недійсним договір дарування квартири від 05.02.2016 року, укладений між ОСОБА_5, 1978 року народження (дарувальник) та ОСОБА_7, 1986 року народження (обдарована), посвідчений Віблим Л.З. приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області, зареєстрований в реєстрі за №101, в частині дарування 1/4 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1.

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_7, 1986 року народження на 1/4 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на 1/4 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, частині визнання за ОСОБА_8 права власності на 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1, - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5, 1978 року народження, та з ОСОБА_7 в дохід держави по 974,40 грн. з кожного судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, подарованої ОСОБА_5 дружині ОСОБА_7 та скасовуючи державну реєстрацію за нею права власності на 1/4 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_7 не була залучена ОСОБА_2 до участі у справі, як відповідач, хоча оскаржуване рішення стосується її прав та законних інтересів, оскільки оскаржуваним рішенням вона позбавлена частки у майні.

Клопотання про залучення ОСОБА_7 до участі у справі, як відповідача, ні позивачем, ні його представником не заявлялося, таке клопотання судом не вирішувалося, що підтверджується відсутністю такого письмового клопотання в матеріалах справи, а також журналами судових засідань, у яких відсутній запис про розгляд такого клопотання і про ухвалення, хоча би протокольної ухвали, про залучення ОСОБА_7 до участі у справі, як відповідача.

Журналом судового засідання від 06.06.2016 року підтверджується, що ОСОБА_7 протокольною ухвалою суду була залучена до участі у справі, лише як третя особа.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вирішив спір щодо прав та обов»язків ОСОБА_7, яка до участі у справі була залучена у якості третьої особи та вирішив спір відносно майна, набутого нею на підставі оспорюваного позивачем договору.

Суд першої інстанції не виконав вимог, передбачених ч.4 ст. 10 ЦПК України, не роз»яснив позивачеві його право на залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_7, яка є співвласником спірної квартири, право власності на частину якої оспорюється позивачем.

Те, що суд першої інстанції у вступній частині оскаржуваного рішення зазначив ОСОБА_7, як відповідача, за відсутності ухвали суду про залучення ОСОБА_7, як відповідача, і те, що вона дійсно не залучалася до участі у справі, як відповідач, оскільки таке клопотання позивач не заявляв і ухвала суду про залучення ОСОБА_7, як відповідача, судом не постановлялась, не спростовує висновок колегії суддів про те, що ОСОБА_7 не залучалася до участі у справі, як відповідач.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов»язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов»язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Враховуючи те, що оскаржуваним рішенням вирішено про права та інтереси ОСОБА_7, яка не залучалася до участі у справі, як відповідач, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 січня 2018 року слід скасувати з ухваленням постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 січня 2018 року - скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31.08.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.