Справа № 523/8493/18
Провадження №2/523/3728/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2018 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

за участю секретаря Вовкович І.В.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі

справу за позовом

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) про визнання особи такою. що втратила право користування житловим приміщенням.

Установив:

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом 18 червня 2018р. (л.с.2-3). В обґрунтування вимог посилалася на те, що вона є власником ? частини квартири АДРЕСА_2 , інші власники це її донька ОСОБА_3 та її онука ОСОБА_4. Відповідач є сином позивачки, який не проживає в даній квартирі понад 2-х років, особистих речей в квартирі не має, він добровільно залишив квартиру позивача , вселитись не намагався , своє фактичне місце проживання не повідомляв .

Позивач вважає, що не проживаючи на спірній жилій площі, не маючи ніякого відношення до неї, не несучи ніяких витрат на утримання жилої площі, відповідач втратив право користування нею та просить позов задовольнити.

Позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов повністю підтримала.

Відповідач в судове засідання не з,явились, про розгляд справи повідомлялась належним чином.

Враховуючи вимоги ст.223,131 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача ОСОБА_5

Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником ? частини квартири АДРЕСА_2 , її донька ОСОБА_3 є власником 2/4 частин цієї квартири, а її онука ОСОБА_4 є власником ? частин квартири, згідно Свідоцтва про право власності на житло від 25 лютого 2002 року №12-23756 та згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 березня 2012 року № в реєстрі 270 (спадкова справ №13/2011. Відповідач є сином позивачки, який не проживає в даній квартирі понад 2-х років, особистих речей в квартирі не має, він добровільно залишив квартиру позивача , вселитись не намагався , своє фактичне місце проживання не повідомляв. ОСОБА_3 і ОСОБА_4 подали до суду заяви про підтримання позовних вимог щодо визнання ОСОБА_2 втративши право користування житлом в даній квартирі (л.с. 31,35).

Факт не проживання відповідача в даній квартирі підтверджується актом про не проживання від 27 жовтня 2016р. і актом від 12.06.2018р. В даній квартирі зареєстровані тільки позивачка і відповідач, що вказано в довідці від 18.06.2018р. №564.

Відповідачка не повідомляє своїй матері позивачці своє фактичне місце проживання .

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

З урахуванням встановленого, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 втратившим право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3 .

Керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4-7,11-13,17- 18,109,131,137, 211, 223, 263-265, 274, 268, 352,354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) про визнання особи такою. що втратила право користування житловим приміщенням. задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серії КМ №900318 від 23.05.2014р., таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_4.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складно повне рішення.

Складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів (ч.6ст259 ЦПК України).

Суддя