АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1265/18Головуючий по 1 інстанції - ОСОБА_1
Категорія: 19, 27 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Бондаренка С.І.

за участю секретаря Матюхи В.І.

представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4

представник позивача за довіреністю ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон меблів «Мастер-Торг» на заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон меблів «Мастер-Торг», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

в с т а н о в и в :

У березні 2013 року позивач звернувся до суду даним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що 18 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», та ТОВ «Мастер-Торг» укладено договір про надання не відновлювальної кредитної лінії №895/03-021-119, відповідно до умов якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 309 305, 00 дол. США зі сплатою 14% річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 05 липня 2018 року.

Угодами від 12 січня 2009 року та 25 листопада 2009 року сторонами договору кредиту внесено зміни до графіка погашення кредиту в частині зміни розміру щомісячного платежу та продовжено термін погашення кредиту до 05 липня 2022 року. Договором від 22 липня 2011 року №4 про внесення змін до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року внесено зміни, зокрема суму кредиту перераховано за курсом в гривні, яка станом на дату укладення цього договору становила 2 258 299, 03 грн. З 22 липня 2011 року до 22 липня 2013 року процентну ставку встановлено у розмірі 14%, а з 23 липня 2013 року до 05 липня 2022 року у розмірі 16%. Відповідно до умов договору кредиту погашення за кредитом повинно здійснюватися до 5 числа кожного місяця згідно з графіком. Відповідач, порушуючи умови кредитного договору, взяті на себе зобовязання не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість, що станом на 21 лютого 2013 року складала 2 643 696, 55 грн.

На забезпечення виконання зобовязання за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року №895/03-021-119 між банком та ОСОБА_3 20 січня 2009 року укладено договір поруки №895/03-021-119, згідно з умовами якого ОСОБА_3 зобовязався солідарно відповідати за виконання ТОВ «СМ «Мастер-Торг» зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, неустойки. Договором від 22 липня 2011 року №2 про внесення змін до договору поруки сторонами внесено зміни, змінено валюту та суму кредиту на 2 258 299,03 грн, збільшено кінцевий термін погашення боргу до 05 липня 2022 року.

Свої зобовязання за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії банк виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит, натомість ТОВ «СМ «Мастер-Торг» взяті на себе зобовязання належним чином не виконав. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором станом на 21 лютого 2013 року відповідач мав заборгованість у розмірі 2 643 696, 52 грн, з яких: 2 218 000 грн заборгованість за кредитом; 387 310, 32 грн заборгованість за процентами; 13 280, 78 грн заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення кредиту; 22 271, 49 грн заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату процентів; 979, 10 грн інфляційні втрати за кредитом; 1 854, 83 грн інфляційні втрати за відсотками.

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2014 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Стягнуто з ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року №895/03-021-119 у розмірі 2 643 696, 52 грн.

Стягнуто з ТОВ «СМ «Мастер-Торг» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» відшкодування за сплачений судовий збір у розмірі 3 441 грн.

Заочне рішення суду мотивоване тим, що всупереч вимогам цивільного законодавства, умовам договору про надання не відновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року №895/03-021-119 та умовам договору поруки від 20 січня 2009 року №895/03-021-119 ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_3 належним чином не виконали взяті на себе грошові зобовязання, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 січня 2015 року за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд в своїй ухвалі встановив, що банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України направив на адресу кожного з відповідачів вимогу від 23 січня 2013 року №19.301-86/630 про усунення порушень зобовязання за договором кредиту. У цій вимозі банк наполягав на тому, щоб кожний з відповідачів протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги погасив прострочену заборгованість за договором кредиту. При цьому банк зазначав, що у разі невиконання зазначених вимог змушений буде звернутися з відповідним позовом до суду. ОСОБА_3 отримав таку вимогу рекомендованим листом 28 січня 2013 року. Таким чином, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і підпункту 3.2.2.2. кредитного договору банк використав своє право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором. Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати, що фактично виконав, предявивши такий позов до суду 18 березня 2013 року.

За результатами розгляду апеляційних скарг ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_6 ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2014 року в частині вирішення позовних вимог до ТОВ «СМ «Мастер-Торг» скасовано, провадження у цій частині закрито; в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_3 змінено шляхом виключення з резолютивної частини посилання на солідарне стягнення заборгованості, в іншій частині залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року касаційні скарги ОСОБА_3 та ТОВ «СМ «Мастер-Торг» задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд до суду апеляційної інстанції.

Приймаючи постанову Верховний Суд вказав на те, що апеляційний суд ухвалив два різних за змістом судових рішення у справі, перше про залишення без змін рішення суду першої інстанції та друге про часткове скасування рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості із позичальника та про його зміну в частині стягнення заборгованості із поручителя. Апеляційний суд Черкаської області під час розгляду апеляційних скарг ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_6 не виконав вимоги статті 318 ЦПК України 2004 року, у звязку з чим допустив наявність одночасно двох протилежних рішень у справі та не дав належної оцінки доводам апеляційних скарг в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя, не дослідив докази у справі та не перевірив обставини, на які посилалися апелянти як на підстави для припинення поруки.

В апеляційній скарзі на заочне рішення суду, ОСОБА_6 посилався на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким у позові ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 відмовити повністю, позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «СМ «Мастер-Торг» задовольнити частково, стягнути з товариства на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 1 946 817, 28 грн. В решті позовних вимог відмовити.

Зазначив, що 20 січня 2009 року між ОСОБА_3, товариством та банком укладено договір поруки №895/03-021-119, за яким ОСОБА_3 поручився виступати солідарним боржником перед банком, в разі невиконання товариством своїх зобовязань за кредитним договором.

Перед підписанням договору поруки між товариством і ОСОБА_3, було укладено договір про оплату послуг поручителя, за яким товариство зобовязувалося сплатити ОСОБА_3 за послуги поручительства винагороду в розмірі 10% від суми кредиту, та додаткову винагороду, в разі предявлення до ОСОБА_3 вимоги сплати боргу за кредитним договором в ході виконавчого провадження, на підставі чинного рішення суду в розмірі суми стягнення, вказаної в судовому рішенні. В свою чергу він ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі договору поруки від 20 січня 2009 року виступили поручителями перед ОСОБА_3 за виконання Товариством своїх зобовязань за договором по оплаті послуг поручителя від 20 січня 2009 року.

Таким чином, оскаржуване рішення стосується наведених його обовязків стосовно ОСОБА_3

При підписанні Угоди №1 ОСОБА_3 не був присутній, її не підписував, про що неодноразово заявляв під час розгляду даної справи та для встановлення цього факту просив призначити судову почеркознавчу експертизу. Однак суд безпідставно відмовив ОСОБА_3 в її призначенні.

Крім того, рішенням Черкаського суду Черкаської області від 18 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «СМ «Мастер-Торг» про визнання недійсним договору поруки №895/03-021-119 від 20 січня 2009 року відмовлено.

Договір «Угода №1» від 25 листопада 2009 року про внесення змін до договору поруки № 895/03-021-119 від 20 січня 2009 р.» між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_3 визнано недійсним. Дана обставина не підлягає повторному доказуванню.

Таким чином, оскільки договір поруки припинив свою дію 25 листопада 2009 року, то з викладеного слідує, що на момент винесення оспорюваного заочного рішення вказаний договір поруки був припинений, а у ОСОБА_3 не існувало зобовязань перед ПАТ «Укрсоцбанк».

ТОВ «СМ «Мастер-Торг» в апеляційній скарзі просило суд скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з ТОВ «СМ «Мастер-Торг» заборгованість за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії №895/03-021-119 від 18 липня 2008 року у сумі 1 985 203, 49 грн., в решті позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги товариство вказувало, що 20 січня 2009 року в забезпечення зобовязань по поверненню кредиту та сплати відсотків за кредитом, між банком, позичальником ОСОБА_3 було укладено договір поруки №985/03-021-119. У відповідності з вимогами ст. 558 ЦК України, в день укладення договору поруки між ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_3 було укладено договір про оплату послуг поручителя, за яким товариство зобовязувалося сплатити поручителю винагороду в розмірі 10% від суми кредит, а в разі предявлення до поручителя вимог по сплаті кредиту в ході виконавчого провадження в наслідок невиконання позичальником своїх зобовязань по кредиту, Товариство зобовязувалось сплатити додаткову винагороду у розмірі 100% від вартості кредиту.

25 листопада 2009 року банк та позичальник, не повідомивши поручителя, уклали між собою Угоду №2 про внесення змін до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії №895/03-021-119 від 18 липня 2008 року, якою продовжили строк користування кредитом до 05 липня 2022 року. В той же день між банком та позичальником було укладено Угоду №1 про внесення змін до договору поруки №895/03-021-119 від 20 січня 2009 року, якою передбачалася згода поручителя на продовження строку користування кредитом. Поручитель при підписанні вказаної Угоди №1 не був присутнім та, як стверджує скаржник, її не підписував.

За період з 24 березня 2010 року по 22 червня 2011 року поручитель сплатив за товариство 658 493, 03 грн заборгованості по кредиту та відсоткам (розрахунок міститься в матеріалах справи). Оскільки поручитель не повідомив товариство про суму сплачених за нього коштів, то підписуючи 22 липня 2011 року Договір №4 про внесення змін до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії №895/03-021-119 від 18 липня 2008 року, якою сторони домовилися конвертувати суму заборгованості за кредитом у гривні, товариство погодилося на встановлення боргу по кредиту 2 258 299, 03 грн. ОСОБА_2 в своїй позовній заяві вказані суми не зазначив, та стягнув суму більшу від фактичної.

22 липня 2011 року між банком, товариством та поручителем, який не знав про укладення Угоди №1 від 25 листопада 2009 року до договору поруки було підписано договір №2 про внесення змін до договору поруки №895/03-021-119 від 20 січня 2009 року.

Угода №1 є недійсною, що підтверджується рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 18 листопада 2015 року постановленим у справі ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «СМ «Мастер-Торг» про визнання договору поруки, договорів про внесення змін до договору поруки недійсними. Таким чином, договір поруки був припинений 25 листопада 2009 року, а відтак у суду не було підстав для стягнення з поручителя суми заборгованості по кредиту, що відповідно до умов договору про оплату послуг поручителя від 20 січня 2009 року збільшило розмір заборгованості товариства перед ОСОБА_3 на суму стягнення кредитних коштів з ОСОБА_3

Вказує, що порука ОСОБА_3 за виконання товариством своїх зобовязань по поверненню кредиту за період з 05 січня по 05 жовтня 2012 року, на момент предявлення позову, була припинена. Таким чином, суд першої інстанції неправомірно стягнув з товариства 658 493, 03 грн боргу, які були сплачені поручителем, та неправомірно стягнув з поручителя всю суму боргу. Таким чином скаржник стверджує, що стягненню з товариства підлягало лише 1 985 203, 49 грн = 2 643 696, 52 грн 658 493, 03 грн.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що згідно з договором про надання не відновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року №895/03-021-119 банк надав ТОВ «СМ «Мастер-Торг» в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 309 305, 00 дол. США зі сплатою 14% річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 05 липня 2018 року.

Відповідно до угод про внесення змін від 12 січня 2009 року та 25 листопада 2009 року до договору не відновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року №895/03-021-119 сторонами внесено зміни до графіка погашення кредиту в частині зміни розміру щомісячного платежу та продовжено термін погашення кредиту до 05 липня 2022 року.

Договором від 22 липня 2011 року №4 про внесення змін до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року суму кредиту перераховано за курсом, встановленим на міжбанківському валютному ринку України в гривню, яка станом на дату укладення цього договору становила 2 258 299, 03 грн. Процентну ставку з 22 липня 2011 року до 22 липня 2013 року встановлено в розмірі 14%; з 23 липня 2013 року до 05 липня 2022 року процентну ставку встановлено в розмірі 16%. Відповідно до умов договору погашення за кредитом повинно здійснюватися до 05 числа кожного місяця згідно з графіком. Відповідач, порушуючи умови кредитного договору, взяті на себе зобовязання не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість, що станом на 21 лютого 2013 року складала по тілу кредиту 2 218 000 грн, а всього 2 643 696, 55 грн.

З метою забезпечення виконання зобовязання за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 20 січня 2009 року укладено договір поруки №895/03-021-119, згідно з яким ОСОБА_3 зобовязався солідарно відповідати за виконання ТОВ «СМ «Мастер-Торг» зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, неустойки. Договором від 22 липня 2011 року №2 про внесення змін до договору поруки від 20 січня 2009 року, сторонами внесено зміни, змінено валюту та суму кредиту з доларів США на 2 258 299,03 грн, збільшено кінцевий термін погашення боргу до 05 липня 2022 року.

В апеляційних скаргах ОСОБА_6 та ТОВ «Мастер-Торг» зазначають, що договір поруки є припиненим та повязують її припинення як із наявністю рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18.11.2015 року, так і із спливом шести місяців з дня порушення зобовязань товариством по погашенню щомісячних чергових платежів, тобто оскільки позов було предявлено 18 березня 2018 року, то до вимог за період з 05 січня по 05 жовтня 2012 року, порука є припиненою.

18 листопада 2015 року Черкаським районним судом Черкаської області ухвалено рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору поруки від 20 січня 2009 року №895/03-021-119 відмовлено. Договір «Угода №1» від 25 листопада 2009 року про внесення змін до договору поруки від 20 січня 2009 року №895/03-021-119» між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_3 визнано недійсним.

Рішення суду першої інстанції залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 16 лютого 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року.

Таким чином судовим рішенням, яке підлягало перегляду апеляційною та касаційною інстанціями, було визнано недійсною «Угода №1» від 25 листопада 2009 року про внесення змін до договору поруки від 20 січня 2009 року №895/03-021-119» між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_3, якою було продовжено строк користування кредитом до 5 липня 2022 року, однак у визнанні недійсним самого договору поруки ОСОБА_3 було відмовлено.

Вказане свідчить про дійсність договору поруки у відповідності до якого поручитель зобовязався солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобовязань за договором не відновлювальної кредитної лінії.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на чинність Договору № 2 від 22 липня 2011 року про внесення змін до договору поруки №895/03-021-119 від 20 січня 2009 року, який підписаний поручителем та в якому визначено суму кредиту 2 258 299,03 грн, з кінцевим терміном повернення до 05 липня 2022 року, що свідчить про обізнаність останнього із обсягом відповідальності та терміном дії кредитного договору, а тому доводи апеляційної скарги в частині припинення договору поруки у звязку з визнанням недійсною Угоди №1 від 25 листопада 2009 року про внесення змін до договору поруки №895/03-021-119 від 20 січня 2009 року, в якому визначався термін кредитування до 05 липня 2022 року є необґрунтованим.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг, що підписання сторонами Договору № 2 від 22 липня 2011 року про внесення змін до договору поруки №895/03-021-119 від 20 січня 2009 року не свідчить про відновлення дії договору поруки, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду України, викладеного в ухвалі від 14 липня 2010 року у справі №6-19076ск10, оскільки у справі, що розглядається договір поруки від 20 січня 2009 року не являється припиненим у звязку із визнанням недійсною Угоди №1 від 25 листопада 2009 року.

Згідно з пунктом 6.1. договору поруки від 20 січня 2009 року укладеного між банком та ОСОБА_3, цей договір набирає чинності з моменту його укладення уповноваженими представниками сторін та діє до виконання у повному обсязі зобовязань за договором кредиту і цим Договором.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Договором поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, у зв'язку з чим обґрунтованим є висновок суду про те, що умова пункту 6.1. договору поруки про дію поруки до повного виконання кредитних зобов'язань та зобов'язань поручителя, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України. Тому в даному випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки за спливом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Судом було встановлено та не заперечується відповідачами у справі, що боржник ТОВ «СМ «Мастер-Торг» порушив взяті на себе зобовязання щодо сплати чергових платежів за кредитними договором, а тому станом на 17.01.2013 року у товариства виникла заборгованість в сумі 549 207, 56 грн, а тому банк направив на адресу кожного з відповідачів вимогу від 23 січня 2013 року №19.301-86/630 про усунення порушень зобовязання за договором кредиту. У даній вимозі банк вимагав від боржника та поручителя на протязі тридцяти календарних днів з моменту отримання даної вимоги, погасити вищевказану прострочену заборгованість по договору кредиту. Повідомлено, що у разі невиконання зазначених вимог, банк буде змушений звернутися до суду із солідарним позовом до зазначених осіб про дострокове стягнення всієї суми кредиту, процентів за використання кредиту та штрафів.

Скориставшись своїм правом, 18 березня 2013 року банк у межах строку дії кредитного договору до настання строку виконання основного зобов'язання пред'явив до позичальника і до поручителя в судовому порядку вимогу про стягнення заборгованості за вказаним договором. Оскільки кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. З наведеного випливає, що банк пред'явив позов до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором з дотриманням положень частини четвертої статті 559 ЦК України щодо строків припинення поруки.

Таким чином порука є чинною, а тому вимога банку про дострокове стягнення всієї суми боргу до боржника та поручителя відповідає вимогам закону.

Проте суд, перевіряючи твердження апелянтів, що стосуються припинення поруки до частини чергових щомісячних платежів у звязку із спливом шести місяців з дня порушення зобовязань по їх поверненню, вважає в цій частині доводи апеляційних скарг обґрунтованими.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

З умов спірного кредитного договору, з урахуванням додаткових договорів до нього, вбачається, що боржник ТОВ «СМ «Мастер-Торг» (а відтак і поручитель ОСОБА_3М.) узяли на себе зобов'язання повертати суму кредиту рівними частинами щомісяця, шляхом внесення платежів до 05 числа кожного календарного місяця (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Тобто, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

Як убачається з додатку № 1 до Договору про внесення змін №4 до Договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 895/03-021-119 від 18.07.2008 року позичальник, починаючи з жовтня 2011 року зобов'язується повертати кредит шляхом щомісячної сплати платежів у жовтні 2011 року у розмірі 4084, 78 грн, з листопада 2011 року по червень 2022 року в розмірі 17 477,82 грн, та липні 2022 року у розмірі 17 053, 29 грн.

Пунктом 1.1. договору поруки поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник.

Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі позичальник повинен був здійснювати не пізніше 05 числа кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Зазначене узгоджується із правовою позицією ОСОБА_8 Верховного Суду у справі №408/8040/12 від 13 червня 2018 року (провадження №14-145цс18).

З огляду на викладені положення чинних норм законодавства, та виходячи з наданого банком розрахунку заборгованості, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з поручителя боргу в межах шестимісячного строку, який передує зверненню банку до суду, а тому з поручителя ОСОБА_3 підлягає стягненню солідарно із боржником заборгованість, яка складається із строкової заборгованості по тілу кредиту в сумі 2 079 436, 05 грн; відсотків нарахованих на строкову заборгованість 157 690, 07 грн; відсотків нарахованих на прострочену заборгованість 11 479, 35 грн; пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 12 299, 31 грн; пені за несвоєчасне погашення відсотків 20 780, 54 грн; інфляційні витрати за неповернутим кредитом 860, 74 грн, інфляційні витрати за неповернутими відсотками 2 393, 22 грн, а всього 2 284 939, 28 грн.

Тому з поручителя ОСОБА_3 підлягає до стягнення сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 284 939, 28 грн.

Таким чином ухвала апеляційного суду Черкаської області від 14 січня 2015 року підлягає до скасування, оскільки судом було стягнуто повну суму заборгованості як з боржника, так і з поручителя.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 також звертав увагу суду на строк предявлення вимоги до нього як до поручителя стосовно сплати чергових щомісячних платежів. Вказував, що порука щодо повернення коштів за період з лютого 2012 року по вересень 2012 року припинилася, так як жодних вимог від банку він не отримував. Крім того, вказував на недійсність договору поруки у звязку із не підписанням ним додаткового договору №2 від 22 липня 2011 року.

Суд звертає увагу, що як зазначалося вище рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 18 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «СМ «Мастер-Торг» про визнання недійсним договору поруки №895/03-021-119 від 20 січня 2009 року відмовлено та визнано недійсним Договір «Угода №1» від 25 листопада 2009 року про внесення змін до договору поруки № 895/03-021-119 від 20 січня 2009 р.» між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_3

Таким чином слід зауважити, що Договір №2 від 22 липня 2011 року про внесення змін до Договору поруки №895-03-021-119 від 20.01.2009 року є дійсною, оскільки протилежного судом встановлено не було та доказів від ОСОБА_3 на підтвердження своїх тверджень щодо перебування його в цей час поза межами м. Черкаси та не підписання даного договору суду не надано, а тому поручитель погодився із змінами щодо валюти кредиту, суми боргу, кінцевого терміну повернення та відсотковими ставками, які були погодженні позичальником та ПАТ «Укрсоцбанк» у Договорі № 4 від 22 липня 2011 року про внесення змін до Договору про надання не відновлювальної кредитної лінії №895/03-021-119 від 18 липня 2008 року.

Колегія суддів відхиляє твердження апеляційних скарг щодо часткової сплати заборгованості поручителем коштів в сумі 658 493, 03 грн в період з 24.03.2010 року по 22.06.2011 року, про сплату яких він нібито не повідомляв позичальника та у звязку з чим сума загальної заборгованості товариства повинна бути зменшена на дану суму, виходячи із наступних міркувань.

Так, дійсно апелянтом ОСОБА_6 було додано до апеляційної скарги платіжні доручення, меморіальні ордери та квитанції про сплату поручителем кредиту, відсотків за кредитним договором, прострочених відсотків у валюті долари США в період з 24.03.2010 року по 22.06.2011 року.

Проте у відповідності до п. 1 Договору № 4 від 22.07.2011 року про внесення змін до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 895/03-021-119 від 18.07.2008 року, ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Мастер-Торг» дійшли до взаємної згоди змінити валюту кредиту за договором та перевести суму кредиту у розмірі 281 934, 96 дол. США у гривню за курсом встановленим на міжбанківському валютному ринку України 8,01 грн. за 1 долар США, яка станом на дату укладення цього Договору про внесення змін становить 2 258 299, 03 грн.

Пунктом 2 сторони обумовили розмір заборгованості в сумі 2 258 299, 03 грн, погашення якої повинно здійснюватися до 5 числа кожного місяця згідно графіка та з кінцевим терміном повернення до 05.07.2022 року.

Таким чином на момент укладення даних змін до основного кредитного договору сума боргу у доларах США була не 309 305, а 281 934, 96 та яка, за домовленістю сторін, була конвертована у гривню та з чим погодився і позичальник. Вказане також свідчить про те, що сума боргу була зменшена у звязку із попередніми платежами здійсненими на погашення кредитного зобовязання.

Колегія суддів приходить до висновку, що кошти сплачені поручителем у визначений вище період були сплачені саме за основним договором, що вбачається з валюти якою погашався борг, та при цьому при внесенні змін було зменшено сторонами і суму боргу, що свідчить про врахування сторонами часткового погашення боргу при укладенні змін до договору кредиту.

Суд враховує, що ОСОБА_3 на виконання зобовязань з урахуванням вказаних змін за основним договором уклав з банком Договір №2 від 22.07.2011 року про внесення змін до договору поруки №895/03-021-119 від 20.01.2009 року, чим підтвердив обізнаність з розміром боргу станом на вказану дату та інші зміни до умов кредитного договору.

18 жовтня 2016 року на адресу апеляційного суду Черкаської області було долучено відзив представника ТОВ «СМ «Мастер-Торг» в якому він ставив питання про залишення без розгляду позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до товариства, оскільки вказані вимоги повинні розглядатися в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів, перевіривши вказані твердження апелянта ТОВ «СМ «Мастер-Торг» приходить до наступних висновків.

На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником ТОВ «СМ «Мастер-Торг» було долучено до матеріалів справи рішення Господарського суду Черкаської області від 01 березня 2017 року, яке набрало законної сили, і у відповідності до якого позов ПАТ «Укрсоцбанк» було задоволено, стягнуто з ТОВ «СМ «Мастер-Торг» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» - 2 218 000 грн боргу за кредитом, 1 734 818, 08 грн відсотків за користування кредитом, 154 799, 86 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 257 997, 73 грн пені за несвоєчасну сплату відсотків, 345 930, 66 грн інфляційних втрат та 70 673, 20 грн судових витрат.

Таким чином вимоги банку до товариства були розглянуті в порядку господарського судочинства та на даний час є рішення суду про стягнення заборгованості з позичальника, яке набрало законної сили.

Крім того, до матеріалів справи долучено ухвалу Господарського суду Черкаської області від 23 січня 2018 року, з якої вбачається, що наразі здійснюються виконавчі дії передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» з виконання зазначеного рішення господарського суду.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

З огляду на встановлені судом обставини, колегія суддів приходить до висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог банку до ТОВ «СМ «Мастер-Торг» про стягнення заборгованості по договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 895/03-021-119 від 18.07.2008 року про стягнення коштів в сумі 2 643 696, 55 грн.

Згідно з вимогами частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 3 статті 370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладені обставини справи, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг приходить до висновку про часткове їх задоволення, а тому заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2014 року та ухвала апеляційного суду Черкаської області від 14 січня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 370, 374, 376, 377, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон меблів «Мастер-Торг» - задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 січня 2015 року та заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 895/03-021-119 від 18.07.2008 року у розмірі 2 284 939, 28 грн.

Провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон меблів «Мастер-Торг» про стягнення заборгованості по договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 895/03-021-119 від 18.07.2008 року про стягнення 2 643 696, 55 грн закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст постанови складено 26.07.2018 року.

Судді: