Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 565/931/15-ц

провадження № 61-7225св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

представник відповідача - Лук'янов ОлександрВасильович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області у складі судді Демчини Т. Ю. від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області у складі колегії суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В., Григоренка М. П. від 22 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»про стягнення відсотків у зв'язку з простроченням грошового зобов'язання.

Позовна заява мотивована тим, що 07 липня 2008 року між ним та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») було укладено договір банківського вкладу № 512844, за умовами якого він розмістив у ПАТ «КБ «Надра» грошові кошти у сумі 1000,00 євро терміном до 07 липня 2009 року, а 18 серпня 2008 року - договір банківського вкладу № 574400, за умовами якого він розмістив у ПАТ «КБ «Надра» грошові кошти у сумі 60 000,00 євро терміном до 18 листопада 2008 року. Проте із закінченням терміну депозитних вкладів суми вкладів йому повернуто не було.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача проценти у зв'язку з користуванням ПАТ «КБ «Надра» його грошовими коштами за вказаними договорами банківського вкладу, а також три проценти річних.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської областівід 20 січня 2016 року позов ОСОБА_4 в частині позовних вимог про стягнення процентів за користуванням ПАТ «КБ «Надра» грошовими коштами за договором банківського вкладу від 18 серпня 2008 року № 574400 на підставі заяви позивача залишено без розгляду.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення процентів за користуванням ПАТ «КБ «Надра» грошовими коштами за договором банківського вкладу від 07 липня 2008 року № 512844 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив із того, що оскільки кінцевий розрахунок з позивачем щодо повернення коштів за депозитним договором від 07 липня 2008 року № 512844 було проведено 28 грудня 2009 року, про що позивачу було відомо, а з позовом до суду позивач звернувся 13 липня 2015 року, то пропустив позовну давність, встановлену статтею 257 ЦК України, про застосування якої просив відповідач. Тому у задоволенні позову відмовив у зв'язку із пропуском позовної давності.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 22 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 січня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

До Верховного Суду надійшла вказана справа.

У червні 2018 року до касаційного суду надійшов відзив ПАТ «КБ «Надра» на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на не обґрунтованість касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень, відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

У липні 2018 року до касаційного суду надійшло заперечення ОСОБА_4 на відзив відповідача, у яких позивач зазначає, що про порушення своїх прав як споживача дізнався лише при оприлюдненні постанови Верховного Суду України від 29 травня 2013 року у справі № 6-39цс13, а тому звернувся до суду з позовом за захистом порушених прав 13 липня 2015 року в межах позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що 07 липня 2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір банківського вкладу № 512844, за умовами якого позивач передав, а банк прийняв грошові кошти (вклад) у сумі 1000,00 євро терміном на 12 місяців під 11,2% річних.

08 липня 2009 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про видачу вкладу, однак банк вклад на вимогу позивача не повернув.

Відповідно до наданого відповідачем звіту по депозиту «Мій вибір» у валюті євро від 07 липня 2008 року № 512844, станом на день закінчення терміну договору банківського вкладу (07 липня 2009 року) позивачу було повернуто частину депозиту в сумі 657,56 євро, 28 серпня 2009 року - 170,00 євро, 28 грудня 2009 року - 172,44 євро.

На день закінчення терміну договору банківського вкладу (07 липня 2009 року) позивачу було перераховано процентів на загальну суму 111,55 євро, решту процентів було перераховано на поточний рахунок позивача після закінчення терміну дії депозитного договору, зокрема, 29 вересня 2009 року - 0,38 євро, 29 жовтня 2009 року - 0,35 євро, 27 листопада 2009 року - 0,34 євро, 28 грудня 2009 року - 0,37 євро.

Звертаючись до суду з указаним позовом,позивач просив суд стягнути на свою користь з ПАТ «КБ «Надра» відсотки за договором банківського вкладу по момент повернення вкладу та 3% річних за прострочення виконання зобов'язання.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Під час розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача заявив про застосування позовної давності.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що оскільки термін дії договору банківського вкладу від 07 липня 2008 року № 512844 закінчився 07 липня 2009 року, кінцевий розрахунок з позивачем щодо повернення вкладу здійснено 28 грудня 2009 року, про що позивач не заперечував, то з 29 грудня 2009 року почався перебіг позовної давності. Звернувшись до суду з позовом 13 липня 2015 року, позивач пропустив позовну давність, встановлену статтею 257 ЦК України, що є підставою для відмови в позові.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені без додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
В. М. Коротун
В. П. Курило