Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 200/8714/13-ц

провадження № 61-28113св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач 1 - ОСОБА_4,

позивач 2 - відкрите акціонерне товариство «Ленгіпромез»,

позивач 3 - ОСОБА_5,

позивач 4 - ОСОБА_6,

представник позивачів: ОСОБА_7,

представники позивачів 1 та 3: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Консоль ЛТД»,

представник відповідача - Панченко Оксана Василівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області в складі колегії суддів: Лапчевської О. В., Варенко О. П., Городничої В. С. від 19 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2013 року ОСОБА_4, відкрите акціонерне товариство «Ленгіпромез» (далі - ВАТ «Ленгіпромез»), ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до суду з указаним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» (далі - ТОВ фірма «Консоль ЛТД»), посилаючись на те, що протягом 2004-2013 років між ними та ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» було укладено низку цивільно-правових договорів про пайову участь в фінансуванні будівництва адміністративної будівлі комерційного призначення - багатофункціонального офісного центру з торгівельно-виставковими площами «Цивілізація» на пересіченні вулиць Мечникова та Сєрова в м. Дніпрі, які є однотипними. Позивачі, як сторона за договором виконали свої зобов'язання в повному обсязі, перерахувавши всю суму грошових коштів в якості паю в належний строк. Оскільки відповідач своїх зобов'язань за договорами не виконав і не передав позивачам їх частку в натурі відповідно до договорів, у вигляді офісних приміщень на об'єкті, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, а тому необхідно визнати право приватної власності на частину адміністративної будівлі комерційного призначення незавершеного будівництва за кожним із позивачів.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2013 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на частину адміністративної будівлі комерційного призначення незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, літ. А, на 15-му поверсі, № офісу 49, загальною площею 128,6 кв.м., корисною площею 110,3 кв.м., службовою площею 18,3 кв.м., яке складається з: номер приміщення 1501 - кабінет, загальною площею 95,5 кв.м.; номер приміщення 1502 - лоджія, загальною площею 9,7 кв.м.; номер приміщення 1503 - санвузол, загальною площею 4,4 кв.м.; номер приміщення 1504 - кухня, загальною площею 4,2 кв.м.; номер приміщення 1505 - кабінет, загальною площею 14,7 кв.м. для подальшої реєстрації в органах Державної реєстраційної служби України. Визнано за ВАТ «Ленгіпромез» право приватної власності на частину адміністративної будівлі комерційного призначення незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, літ. А, на 12-му поверсі, загальною площею 915,2 кв.м., а саме: № офісу 35, загальною площею 261,8 кв.м., корисною площею 252,7 кв.м., службовою площею 9,1 кв.м., яке складається з: номер приміщення 1201 - кабінет. Загальною площею 29,0 кв.м; номер приміщення 1202 - кабінет, загальною площею 30,7 кв.м.; номер приміщення 1203 - санвузол, загальною площею 4,7 кв.м.; номер приміщення 1204 - офіс, загальною площею 193,0 кв.м.; номер приміщення 1205 - кухня, загальною площею 4,4 кв.м.; № офісу 36, загальною площею 136,9 кв.м., корисною площею 18,1 кв.м., службовою площею 18,8 кв.м., яке складається з: номер приміщення 1201 - офіс, загальною площею 96,0 кв.м.; номер приміщення 1202 - кухня, загальною площею 4,6 кв.м.; номер приміщення 1203 - санвузол, загальною площею 4,0 кв.м.; номер приміщення 1204 - кабінет, загальною площею 22, 10 кв.м.; номер приміщення 1205 - лоджія, загальною площею 10,2 кв.м.; № офісу 37, загальною площею 129,6 кв.м., корисною площею 110,0 кв.м., службовою площею 19,6 кв.м, яке складається з: номер приміщення 1201 - офіс, загальною площею 95,8 кв.м.; номер приміщення 1202- лоджія, загальною площею 190,2 кв.м.; номер приміщення 1203 - санвузол загальною площею 4,8 кв.м.; номер приміщення 1204 - кухня, загальною площею 4,6 кв.м.; номер приміщення 1205 - кабінет, загальною площею 14,2 кв.м.; № офісу 38, загальною площею 259,0 кв.м., корисною площею 250,9 кв.м., службовою площею 8,1 кв.м., яка складається з: номер приміщення 1201 - кабінет, загальною площею 20,6 кв.м.; номер приміщення 1202 - кухня, загальною площею 3,4 кв.м.; номер приміщення 1203 - кабінет, загальною площею 203,8 кв.м.; номер приміщення 12,04 - санвузол, загальною площею 4,7 кв.м.; номер приміщення 1205 - кабінет, загальною площею 26,5 кв.м.; Приміщення службового призначення: номер приміщення ІІІ - санвузол, загальною площею 2,3 кв.м.; номер прощення IV - санвузол, загальною площею 2,0 кв.м.; номер приміщення V - санвузол, загальною площею 2,0 кв.м.; номер приміщення VI - санвузол, загальною площею 2,8 кв.м.; номер приміщення VII - коридор, загальною площею 40,7 кв.м.; номер приміщення XVIII - санвузол, загальною площею 2,7 кв.м.; номер приміщення XIX - санвузол, загальною площею 2,0 кв.м.; номер приміщення XX - санвузол, загальною площею 2,0 кв.м.; номер приміщення XXI- санвузол, загальною площею 2,7 кв.м.; номер приміщення XXIV - коридор, загальною площею 21,4 кв.м.; номер приміщення XXVI - хол, загальною площею 37,8 кв.м.; номер приміщення XXVIII - коридор, загальною площею 9,5 кв.м. для подальшої реєстрації в органах Державної реєстраційної служби України. Визнано за ОСОБА_5 право приватної власності на частину адміністративної будівлі комерційного призначення незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, літ. А, на 15-му поверсі, № офісу 47, загальною площею 254,1 кв.м., корисною площею 243,9 кв.м., службовою площею 10,2 кв.м., яке складається з: номер приміщення 1501 - кабінет, загальною площею 28,7 кв.м.; номер приміщення 1502 - кабінет, загальною площею 31,0 кв.м.; номер приміщення 1503 - санвузол, загальною площею 4,8 кв.м.; номер приміщення 1504 - кабінет, загальною площею 184,2 кв.м.; номер приміщення 1505 - кухня, загальною площею 4,5 кв.м.; номер приміщення 1506 - вент. канал, загальною площею 0,7 кв.м.; номер приміщення 1507 - вент. канал, загальною площею 0,2 кв.м. для подальшої реєстрації в органах Державної реєстраційної служби України. Визнано за ОСОБА_6 право приватної власності на частину адміністративної будівлі комерційного призначення незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, літ. А, на 3 поверсі, № офісу 41, загальною площею 128,6 кв.м., корисною площею 110,3 кв.м., службовою площею 18,3 кв.м., яке складається з: номер приміщення 1301 - кабінет, загальною площею 95,6 кв.м.; номер приміщення 1302 - лоджія, загальною площею 9,7 кв.м.; номер приміщення 1303 - санвузол, загальною площею 4,4 кв.м.; номер приміщення 1304 - кухня, загальною площею 4,2 кв.м.; номер приміщення 1305 - кабінет, загальною площею 14,7 кв.м. для подальшої реєстрації в органах Державної реєстраційної служби України. Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідач своїх зобов'язань за договорами не виконав і не передав позивачам їх частку в натурі відповідно до договорів, у вигляді офісних приміщень на об'єкті, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, а тому необхідно визнати право приватної власності на частину адміністративної будівлі комерційного призначення незавершеного будівництва за кожним із позивачів.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ фірма «Консоль ЛТД» задоволено. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

У серпні 2017 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Судові рішення в частині позовних вимог ОСОБА_4, ВАТ «Ленгіпромез» та ОСОБА_6 до суду касаційної інстанції не оскаржені та предметом перегляду не є (стаття 400 ЦПК України).

У жовтні 2017 року від ТОВ фірма «Консоль ЛТД» надійшли заперечення на вищевказану касаційну скаргу, у яких заявник просить касаційну скаргу відхилити, оскільки рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд установив, що між ТОВ фірма «Консоль ЛТД» та ОСОБА_5 було укладено договір про пайову участь у будівництві № 0228/304-90 від 15 березня 2003 року, відповідно до умов якого пайовик у якості свого внеску, на умовах договору зобов'язався внести грошові кошти у якості паю у розмірі 374 300 дол. США, які зараховуються ОСОБА_5 відповідно до додаткової угоди від 15 березня 2013 року до договору № 1041/304-36(р) від 26 березня 2007 року, предметом договору є офісне приміщення буд. № 47 в осях А-В. 1-5 на 15-му поверсі, загальною проектною площею 251,58 кв.м, визначеної за внутрішніми розмірами приміщень частки пайовика, з оздобленням згідно паспорту оздоблення.

Згідно з довідкою, виданою ТОВ фірма «Консоль ЛТД», ОСОБА_5 повністю вніс пайовий внесок, відповідно до договору, що підтверджується платіжним дорученням доданим до договору.

Відповідно до пункту 3.12 вищевказаного договору про пайову участь у будівництві, достатніми підставами для підтвердження права на пайову участь у будівництві об'єкту є: цей договір, підписаний сторонами та скріплений печаткою обох сторін (для юридичних осіб) та документи (платіжні доручення, накладні та ін..), які підтверджують внесення паю в повному обсязі в межах строку, зазначеному в цьому договорі.

Згідно з пунктом 3.12 вищевказаного договору за умовами виконання зобов'язання по оплаті суми паю, пайовик повністю набуває право на пайову участь у будівництві, а фірма втрачає право розпоряджатися часткою пайовика, інакше як в інтересах та за згодою пайовика.

Суд також установив, що будівництво об'єкта здійснюється на підставі договору про спільну діяльність № 0742/239-70 від 01 березня 2004 року, укладеного між ПП «Плутон» і ТОВ фірмою Консоль ЛТД», рішення Дніпропетровської міської ради № 214/22 від 31 жовтня 2007 року, договору оренди землі від 23 червня 2008 року, укладеного між ПП «Плутон» і Дніпропетровською міською радою щодо земельної ділянки площею 0,11522 га, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Мечникова, в районі будинку № 17, зареєстрованого в реєстрі за № 4080, проекту на будівництво адміністративної будівлі комерційного призначення по вул. Мечникова в м. Дніпрі, об'єкт № -289-1 (2005 рік), дозволу на виконання будівельних робіт № 216/01-08, наданого 03 липня 2008 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області.

На підставі вищевикладеного 16 липня 2008 року було винесено розпорядження міського голови м. Дніпропетровська № 1092-р, яким було присвоєно адресу об'єкту, а саме: вул. Мечникова, 19, зі схемою адресації.

Згідно укладених договорів, завершення будівництва об'єкту та введення його в експлуатацію мало відбутися у 200 році, але станом на 25 березня 2013 року, відповідно до довідки ПП «Плутон» № 56 від 21 листопада 2012 року загальна будівельна готовність об'єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 складає 92%.

ОСОБА_5 для проведення опису, встановлення фактичної площі об'єкта незавершеного будівництва та його технічної характеристики звернувся до КП «Томаківське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та отримав технічний паспорт на офісне приміщення.

Частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв'язку з нормами статей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об'єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про основи містобудування» реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об'єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій.

Закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів (далі - закінчені будівництвом об'єкти), їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

У справі, що переглядається, позивачем не надано доказів введення спірного приміщення до експлуатації в установленому порядку і набуття цим майном статусу об'єкта нерухомого майна як об'єкта цивільного права.

Визнання ж права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15.

На підставі вказаного, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову про визнання права власності за ОСОБА_5 на частину нежитлового приміщення, яке не прийнято в експлуатацію

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду в оскаржуваній його частині без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року в частині позову ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» про визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило