Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2018 року справа № 542/889/17

2/542/406/18

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Стрельченко Т.Г.,

при секретарі - Нестеренко О.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача - Сучкової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл», третя особа: Головне Управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання договору оренди землі недійсним, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до позовної заяви позивач вказує, що їй належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,0300 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована в адміністративних межах Соколовобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого за № 609 від 31 березня 2003 року.

05 травня 2005 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сокіл» був укладений договір № б/н оренди даної земельної ділянки, зареєстрований у Новосанжарському ВО ПРФ у ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18 червня 2007 року № 58.

З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.10.2016 року їй стало відомо, що її земельна ділянка обтяжена договором оренди землі з орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Сокіл» () на строк 10 токів, який зареєстрований у Реєстраційній службі Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області 19.05.2015 року.

Зверталася з листом до відповідача з вимогою надати завірені копії документів, які подавалися на реєстрацію Договору оренди та оригіналу договору, однак відповіді не отримала.

Вважає даний договір оренди землі недійсним, так як його не укладала і не підписувала, підпис виконаний не нею, а іншою особою, про існування договору їй було невідомо, у зв'язку з чим він підлягає визнанню недійсним.

До того ж, їй стало відомо, що ТОВ «Сокіл» не здійснює господарську діяльність та не використовує передану в оренду земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На даний час, належна їй земельна ділянка площею 4,0300 га безпідставно використовується громадянкою ОСОБА_5.

Дані обставини змусили позивача завернутися до суду із позовом до відповідача про визнання договору оренди землі недійсним.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21.06.2017 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22.12.2017 року по справі призначено почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15.02.2018 року провадження у справі відновлено, судовий розгляд справи продовжено, призначено судове засідання.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 28.02.2018 року задоволено клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20.04.2018 року внесено виправлення до описової та резолютивної частин ухвали суду від 28.02.2018 року.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07.06.2018 року провадження у справі відновлено, судовий розгляд справи продовжено, призначено судове засідання.

Позивач та його представник, адвокат ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача - ТОВ «Сокіл» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Представник третьої особи - Головного Управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Вислухавши пояснення сторін, давши оцінку матеріалам справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи убачається, що позивач є власником земельної ділянки площею 4,030 га, яка розташована на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 5).

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сокіл» та ОСОБА_1 05 травня 2005 року укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, який зареєстрований у Новосанжарському ВО ПРФ у ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18 червня 2007 року № 58. Строк дії договору - 10 років і діяв до 18.06.2017 року (з урахуванням дати реєстрації договору - 18.06.2007 року) (т. 1 а.с. 6-8).

З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.10.2016 року вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 4,0300 га, яка розташована на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, обтяжена договором оренди землі з орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Сокіл» на строк 10 років, який зареєстрований у Реєстраційній службі Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області 19.05.2015 року (а.с. 9-11).

Згідно письмової заяви ОСОБА_5 від 01.06.2017 року вона дійсно використовує земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 4,0300 га в зв'язку з обміном паями (т. 1 а.с. 14).

Згідно довідки виконавчого комітету Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 02-26/650 від 21.04.2017 року земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 4,03 га, яка належить ОСОБА_1, знаходиться в оренді ТОВ «Сокіл» (т. 1 а.с. 15).

22.04.2015 року до основного договору оренди землі укладено додаткову угоду № б/н, яка зареєстрована в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 19.05.2015 року, запис № 9712655. Згідно умов додаткової угоди, строк дії договору складає 10 років з моменту набрання чинності додаткової угоди з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектом землеустрою (п. 8) (т. 1 а.с. 66, 67, 207).

Додаткова угода підписана 22.04.2015 року, але позивач стверджує, що не нею, а іншою особою.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.

Відповідно до ст. 93 ЗК України орендодавцем земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов'язані з орендою землі регулюються Законом.

Згідно ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громади і юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки із орендарем.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 236 ЦК України, правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно ст. 35 Закону України «Про оренду землі», спори пов'язані з орендою землі, вирішуються в судовому порядку.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», зокрема п. 8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У зв'язку з цим, судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК України тощо).

З вищезазначеного вбачається, що, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам закону; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За правилами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами також договором оренди землі.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Статтею 18 цього Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації.

Статтею 34 Закону України «Про оренду землі» передбачено повернення орендодавцеві земельної ділянки на умовах, визначених договором у разі припинення або розірвання договору оренди землі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в постанові від 25.12.2013 року по справі № 6-118цс13 відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Представник відповідача не надав суду доказів про підтвердження досягнення сторонами при укладенні договору оренди землі згоди щодо всіх істотних умов, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», які є обов'язковими для цього виду договорів, та кореспондується з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень.

Пунктами 1, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року за № 9 встановлено, що цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів», Законом України від 06 жовтня 1998 року «Про оренду землі» та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Частинами 1, 2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на дату укладення договору оренди землі) встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частина 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», кореспондується із положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом, як істотні.

Згідно висновку експерта № 785 від 30.05.2018 року Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Орендодавець» в додатковій угоді до договору оренди землі від 05.05.2005 року, зареєстрованого в Державному реєстрі земель за № 58 від 22 квітня 2015 року, виконано не ОСОБА_1, а іншою особою (т. 1 а.с. 222-230).

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як власник вищевказаної земельної ділянки ОСОБА_1 має право та бажає самостійно вирішувати як розпоряджатися належним їй правом власності, а у зв'язку з обмеженням відповідачем її права власності на земельну ділянку, таке право підлягає захисту, оскільки ОСОБА_1 не проявляла своєї волі на укладання додаткової угоди від 22.04.2015 року до договору оренди землі, не підписувала його, не уповноважувала будь-кого на його укладання.

Договір оренди землі між сторонами не відповідає положенням ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», ст. 638 ЦК України - щодо істотних умов договору оренди землі.

При встановлених обставинах, позовні вимоги про визнання договору оренди землі недійсним, відповідно до закону, підлягають задоволенню як обґрунтовані, так як волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч. 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України); відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до Закону (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»); недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Окрім того, з ТОВ «Сокіл» на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України в сумі 640 грн., 5000 грн. за правничу допомогу, вартість експертизи в сумі 2250,24 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 202, 203, 207, 210, 215, 218, 236, 626, 638, 792 ЦК України, ст.ст. 90, 93, 124 ЗК України, ст.ст. 2, 6, 13, 15, 16, 17, 34, 35 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 6, 10, 12, 76-81, 83, 89, 92, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл», третя особа: Головне Управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання договору оренди землі недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,0300 га кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована в адміністративних межах Соколовобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області між ОСОБА_1 (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сокіл» (Орендар, ), який зареєстрований у Реєстраційній службі Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області 19.05.2015 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокіл» (, місцезнаходження с. Соколова Балка, Новосанжарського району, Полтавської області на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) грн. судового збору, 5000 (п'ять тисяч) грн. за правничу допомогу, вартість експертизи 2250 (дві тисячі двісті п'ятдесят) грн. 24 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Апеляційного суду Полтавської області через Новосанжарський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, 39353;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сокіл», місцезнаходження: с. Соколова Балка, Новосанжарського району, Полтавської області, 39353;

третя особа: Головне Управління Держгеокадастру у Полтавській області, місцезнаходження: вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36039.

Суддя /підпис/

Відповідає оригіналу

В.О.Голови Новосанжарського районного суду

Полтавської області Т.Г. Стрельченко

Повний текст рішення виготовлений 09.10.2018 року.