Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 348/1466/16

провадження № 61-27999св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - служба у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2017 року у складі судді Флоряк Д. В. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області

від 30 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Фединяка В. Д.,

Девляшевського В. А., Малєєва А. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, у якому просив: виділити в цілому та визнати за ним право власності на житлову кімнату 1-1 площею 13,90 кв. м в житловому будинку по АДРЕСА_1; стягнути з відповідача грошову компенсацію за відхилення від ідеальних частин спірного будинковолодіння та виділити йому у власність земельну ділянку площею 0,0500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за цією ж адресою і у висновку експерта позначена синім кольором.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником ? частини домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1. Інша ? ідеальна частина спірного домоволодіння належить відповідачу ОСОБА_2

У ході розгляду справи місцевим судом, 31 березня 2017 року ОСОБА_2 відчужила (подарувала) по 1/6 частині житлового будинку та земельної ділянки на користь своєї малолітньої дочки ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач указує, що згоди про спосіб користування спільним приміщенням та земельною ділянкою між сторонами не досягнуто.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 10 травня 2017 року до участі в розгляді даної справи залучено в якості третьої особи на стороні відповідача службу у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, як представника органу опіки та піклування.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області

від 04 вересня 2017 року позов задоволено.

Виділено ОСОБА_1, як співвласнику 1/2 частки, в натурі належну йому частку у житловому будинку по АДРЕСА_1, що знаходиться у спільній частковій власності, як відокремлений об'єкт (квартиру № 2), яка складається із житлової кімнати

літ.1-1 площею 13,90 кв. м вартістю 30 675,14 грн, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24 листопада 2016 року.

Площа вказаного приміщення складає 13,90 кв. м, що на 7,85 кв. м менше від 21,75 кв. м ідеальної частини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16 055,71 грн грошової компенсації за відхилення від ідеальних часток в домоволодінні.

Зобов'язано ОСОБА_1 провести відповідні ремонтно-будівельні роботи для перепланування житлового будинку в 2 ізольовані квартири:

Виділено ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,050 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1, відповідно до варіанту порядку користування приміщеннями житлового будинку, (зображена синім кольором в додатку висновку експертизи від 24 листопада 2016 року), та яка на місцевості розташована в межах лінійних промірів між поворотними точками.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на приміщення, будівлі та споруди будинковолодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1 у зв'язку із виділенням йому в натурі частки у спільній частковій власності.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторони не прийшли до взаєморозуміння щодо спільного користування вказаними спірним будинком та земельною ділянкою, які перебували в їх спільній частковій власності. Відповідно висновку судової будівельно-технічної експертизи

від 26 листопада 2016 року, дійсна (ринкова) вартість спірного, станом на час проведення дослідження, становить 93 461,70 грн, з розрахунку загальної корисної площі, яка приходиться на частки власників ідеальних частин, визначено, що корисної площі є достатньо для створення повноцінних однокімнатних квартир, є можливим розробити варіанти розподілу житлового будинку на 2 частини з окремими ізольованими входами до своїх квартир, надавши рівноцінні умови для проживання кожному власнику будинковолодіння у відповідності до державних будівельних норм і правил.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 жовтня

2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновок місцевого суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи. Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що виділ позивачу частки у спільному майні є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення.

ОСОБА_2 указує на те, що суд не мав законних приймати до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову та предметі позову, оскільки така заява була подана після початку розгляду справи по суті. Крім того, суд не залучив до участі у справі справи малолітню ОСОБА_5, яка є співвласником спірного майна. Крім того, наявний у справі висновок експерта не може бути підставою для прийняття рішення про виділ, оскільки дана експертиза проводилась на предмет можливості поділу і експертом вирішувалась питання можливості поділу тільки між двома співвласниками. Щодо можливості поділу чи виділу між трьома співвласниками жодної експертизи не проводилась.

Касаційна скарга також містить посилання на те, що на земельній ділянці, яка є предметом поділу, знаходяться ще два об'єкти: літня кухня та недобудований житловий будинок, проте в експертному висновку щодо можливості поділу не згадуються такі об'єкти та не дається висновку щодо долі цих об'єктів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано із суду першої інстанції.

Доводи відзиву ОСОБА_1 зводяться до того, що при вирішенні спору судами правильно застосовано норми матеріального права, дотримано процесуальний закон, а доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду, зводяться до переоцінки доказів, та не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення з формальних міркувань.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Суд установив, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 квітня 2008 року, договору дарування частини житлового будинку та земельної ділянки, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули кожний по 1/2 частині право спільної часткової власності на житловий будинок площею 43,5 кв. м, що по АДРЕСА_1 та на 1/2 частині земельної ділянки розміром 0,1000 га призначеної для будівництва та обслуговування зазначеного будинку.

За результатами проведеної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи експертом було запропоновано один варіант розподілу житлового будинку та земельної ділянки, як єдино можливий

У висновку експерта зазначено, що запропонований варіант розподілу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 між співвласниками за фактичним користуванням детально, з відхиленням та із зазначенням: розміру частки по площі в житловому будинку; розміру частки по вартості житлового будинку; розміру частки по вартості до домоволодіння в цілому; розміру компенсації у зв'язку з відхиленням від ідеальних часток, є детально описаний у варіанті розподілу.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (частина друга статті 364 ЦК України).

Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, у разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

Виходячи зі змісту цієї норми, поділ є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що при цьому кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

У силу вимог статті 152 ЖК України не потребує отримання документів, що дають право на виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції або інженерні системи загального користування.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Суд установив, що спірне майно перебуває у спільній часткові власності, позивач є власником 1/2 його частини, відчуження відповідачем 1/6 частки в спірному майна відбулось за рахунок її ідеальної частки, експертом запропоновано один варіант розподілу житлового будинку та земельної ділянки, у результаті якого кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру), та з урахуванням принципу змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, прийшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Судові рішення не містять висновку про те, що запропоновані експертом ремонтно-будівельні роботи для перепланування житлового будинку в 2 ізольовані квартири передбачають втручання в несучі конструкції або інженерні системи загального користування.

Посилання в касаційній скарзі на те, що даним судовим рішенням порушено права та законні інтереси малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є безпідставним.

З обставин справи вбачається, що місцевий суд урахував той факт, що у ході розгляду справи судом, співвласником спірного майна стала також малолітня дочка відповідача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та залучив службу у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області як орган піки та піклування до участі в розгляді справи в якості третьої особи.

Крім того, відповідно до частини першої статті 39 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи місцевим та апеляційним судами, права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Доводи касаційної скарги аналогічні аргументам апеляційної скарги були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області

від 04 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська