ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача КрижанівськоїГ.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело 1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені за договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело 1» про захист прав споживачів та стягнення пені за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 липня 2018 року, ухваленого в складі судді Леонтюк Л.К. (повний текст рішення суду складений 01.08.2018),-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року представник ТОВ «Джерело 1» звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та пені за договором.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 01 січня 2007 року між ТОВ «Джерело 1» та ОСОБА_2 був укладений Договір № 1 - 7 «Про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж», відповідно до умов якого відповідач зобов'язався своєчасно до 10 числа кожного місяця вносити плату на рахунок підприємства за надані послуги в розмірах визначених розрахунками.

Не зважаючи на неодноразові вимоги про сплату заборгованості, до 26 грудня 2016 року відповідач не здійснив жодних платежів за 2016 рік, а відтак позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства 3 520 грн. основного боргу та 6 457, 60 грн. пені.

В свою чергу,увересні2017 рокувідповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до позивача про захист прав споживачів та стягнення пені.

Посилався на те, що позивач не надав до суду доказів на підтвердження факту надання будь-яких послуг відповідачу, виставлення рахунків, а також в матеріалах справи відсутній розрахунок позовних вимог.

Вказував, що Товариство не виконувало роботи, які передбачені договором в період 2016 року, чим порушило права позивача як споживача послуг.

Таким чином, просив суд стягнути з ТОВ «Джерело 1» пеню в розмірі 47 193, 60 грн.

Справа № 753/136/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1428/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К. .
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 липня 2018 року первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Джерело 1» заборгованість за договором у розмірі 7 040 грн., яка складається суми основного боргу 3 520 грн. та пені у розмірі 3 520 грн., вирішено питання судового збору. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Вказував, що висновок суду про надання позивачем послуг з обслуговування відповідачу є безпідставним, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту надання послуги.

Зазначав, що судом помилково зазначено про відсутність обов'язку Товариства надавати квитанції, на підставі яких здійснюється оплата за надані послуги, оскільки договором прямо передбачено, що споживач отримує квитанцію з розрахунком для оплати.

Звертав увагу суду, що є безпідставним висновок суду першої інстанції про відсутність претензій відповідача до ТОВ «Джерело 1» щодо не надання послуг, оскільки ОСОБА_2 подано претензію, відповідно до якої вимагалося виконання позивачем роботи з технічного ремонту та технічного обслуговування з 2015 по 2017 роки.

Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «Джерело 1» відмовити в повному обсязі, зустрічний позов задовольнити та стягнути на користь ОСОБА_2 пеню в розмірі 47 193, 60 грн.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник ТОВ «Джерело 1» проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 01 січня 2007 року між ТОВ «Джерело 1» та ОСОБА_2 був укладений Договір № 21-7 «Про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж», відповідно до якого підприємство зобов'язується надати споживачу послуги у вигляді комплексу робіт по обслуговуванню та поточному ремонту КТП та розподільчих вуличних електричних мереж від них, комплексу робіт по обслуговуванню та поточному ремонту водонапірної станції та водопровідних мереж, а також житлово-комунальні послуги згідно діючими розцінками і тарифам та ведення особистого рахунку.

Згідно п. 2. 2. 4. вказаного договору споживач зобов'язується вчасно до 10 числа кожного місяця вносити плату на рахунок підприємства за надані послуги в розмірах визначених розрахунками.

Згідно затвердженої вартості послуг на 2016 рік , по утриманню КТП і електромереж власник будинку ОСОБА_2 має сплачувати 8, 00 грн. за 1 КВт потужності, тобто 320, 00 грн.

За 2016 рік споживачем не було сплачено жодного платежу на виконання вимог укладеного між сторонами договору, в результаті чого утворилась заборгованість.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 наголошував, що послуги обумовлені договором Товариством не надавались, у зв'язку із чим ним не здійснювалася оплата за умовами договору, а також вважав, що наявні підстави для стягнення з відповідача пені за прострочення виконання робіт, яку і просив стягнути з ТОВ «Джерело 1».

Задовольняючи частково позовні вимоги за первісним позовом та відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання за договором споживачем не виконувалися, оплата за надані послуги не здійснювалася, а доказів про не надання послуг товариством або надання неякісних послуг ОСОБА_2 до суду не надано.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання ).

Згідно статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до наданого ТОВ «Джерело 1» розрахунку платежів за 2016 рік, вбачається, що ОСОБА_2 не здійснив жодної оплати за надані послуги, в результаті чого у останнього утворилась перед Товариством заборгованість в розмірі 3 520, 00 грн. (а.с. 103, т. 1).

При цьому, згідно умов договору, за кожен день прострочення виконання зобов'язання нараховується пеня у розмірі 1%, а відтак за вказаним розрахунком пеня за 2016 рік була нарахована в розмірі 6 457, 60 грн.

Судом першої інстанції зменшено розмір пені на підставі положень ст. 551 ЦК України, що на думку колегії суддів є правильним застосування у даному випадку вказаної норми Закону, з огляду на те, що суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки ), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій ( неустойки ), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій ( неустойки ) через її не співмірність із розміром основного зобов'язання.

Так, розмір пені значно перевищує розмір заборгованості, а відтак наявні правові підстави для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшення розміру пені до 3 520, 00 грн.

Щодо вимоги зустрічного позову про стягнення з ТОВ «Джерело 1» пені за прострочення виконання зобов'язання з укладеним між сторона и договором, слід зазначити наступне.

При зверненні із зустрічною позовною заявою, ОСОБА_2 посилається на порушення відповідачем положень Закону України «По захист прав споживачів», зокрема наголошував, що Товариство не надавало послуг, зазначених у договорі, а відтак на підставі ч. 5 ст. 10 вказаного Закону підлягає стягненню пеня за прострочення виконання зобов'язання.

Разом з тим, вказані доводи не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, одним з доводів апеляційної скарги є посилання на ненадання квитанції для оплати послуг, що не тягне за собою звільнення споживача від виконання мов договору в частині оплати за послуги, що надаються Товариством.

Посилання ОСОБА_2 на безпідставність висновку суду першої інстанції про відсутність претензій відповідача до ТОВ «Джерело 1» щодо не надання послуг, оскільки ОСОБА_2 була подана претензія, відповідно до якої вимагалося виконання позивачем роботи з технічного ремонту та технічного обслуговування, до уваги не приймаються, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що за період з 2007 по 2016 роки ОСОБА_2 звертався до суду із позовом до ТОВ «Джерело 1», враховуючи, що як стверджує споживач, він не отримував послуг, обмовлених договором від 01.01.2007.

Водночас, в матеріалах справи наявні судові рішення, якими встановлені обставини, що підтверджують невиконання зобов'язання ОСОБА_2 за договором № 1 - 7 «Про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж», зокрема, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.06.2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26.09.2012 та ухвалою ВССУ від 23.01.2013 стягнуто з ОСОБА_2 заборгованості за вказаним договором, що утворилася станом на 2011 рік. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.12.2016 стягнуто з відповідача заборгованість за тим же договором, що утворилася за період 2012-2015 роки.

Відтак, наявні в матеріалах справи докази, встановлені в ході судового розгляду обставини та надані учасниками процесу пояснення свідчать про відсутність правових підстав вважати, що вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню, а рішення в частині часткового задоволення первісного позову скасуванню.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні позовних вимог зустрічного позову, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 375 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді