Справа № 360/1488/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Міланіч А.М.

при секретарі Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 лютого 2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, за умовами якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 35035,04 грн., з яких 35000 грн. на споживчі цілі, шляхом зарахування коштів на картковий рахунок останньої, а 35,04 грн. на оплату страхового платежу відповідно до умов договору добровільного страхування, шляхом перерахування у безготівковій формі на рахунок страховика.

Так, відповідно до умов вказаного договору, відповідачка зобов»язалась повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з Правилами споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» та договором на рахунок банку, шляхом сплати до 09-го числа щомісячно ануїтетних платежів у розмірі 2361 грн. відповідно до графіка, викладеного у додатку № 1 до договору, але у повному обсязі не пізніше 09 лютого 2020 року. Відповідно до п.3.8, 3.9 Договору, за користування кредитними коштами відповідачка зобов»язалась сплатити відсотки у розмірі 28 % річних, а за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений строк, процентна ставка встановлюється у розмірі 35 % річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за кредитним договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у кредитному договорі і нараховується до моменту погашення такої заборгованості. Згідно п. 3.11 договору позичальник сплачує банку комісії у розмірі та порядку відповідно до умов цього договору та Додатку № 1 до договору.

Пунктом 4.1 Правил (договірні умови) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» передбачено, що за порушення відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов»язань, передбачених кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена в гривні.

Відповідачка умови вказаного кредитного договору належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка станом на 11 червня 2018 року становить 42 892,32 грн., та складається з: 29 073,78 грн. заборгованість за кредитом, 4162,66 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 8580,09 грн. заборгованість по комісії, 284,84 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 262,81 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, 528,14 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії.

Оскільки у добровільному порядку відповідачка наявну в неї заборгованість за вказаним кредитним договором не погашає, то просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за цим договором у розмірі 42892,32 грн., а також судові витрати.

Ухвалою суду від 24 липня 2018 року було відкрито провадження по даній справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, сторонам роз»яснено їх право на подання до суду заяв по суті справи.

12 вересня 2018 року відповідачка подала до суду відзив на позов, яким, посилаючись на правові позиції ВСУ, викладені у постановах від 25 вересня 2013 року (справа № 6-80цс13), від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16), та правову позицію ВС, викладену у постанові від 14 лютого 2018 року (справа № 564/2199/15-ц), вважала суму пред»явлену позивачем до стягнення такою, що не відповідає дійсній сумі заборгованості. Зокрема, нарахування позивачем заборгованості по комісії та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії суперечить нормам чинного законодавства, так як умова щодо сплати комісії, яка визначена у п.3.11 кредитного договору є несправедливою, оскільки передбачає зміни у витратах за договором та всупереч принципу добросовісності створює істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду їй /відповідачці/ як споживачу. Крім того, так як, згідно чинного законодавства, кредитний договір припиняє свою дію з дати направлення боржнику вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу, то вимоги про стягнення процентів після цієї дати задоволенню не підлягають. Так, 04 квітня 2018 року їй /відповідачці/ банком було направлено таку вимогу, а позов подано останнім 22 червня 2018 року з нарахованими процентами та пенею, тобто, подаючи позов до суду, позивач продовжив нарахування процентів за користування кредитними коштами та пені на проценти, що призвело до збільшення її /відповідачки/ грошового зобов»язання та заводить в явно несправедливі умови. З огляду на зазначене, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивач відповідь на відзив до суду не подав.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 09 лютого 2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 35035,04 грн., з яких 35000 грн. на споживчі цілі, шляхом перерахування у безготівковій формі на картковий рахунок позичальника, відкритий у банку, до якого випущено платіжну картку, та 35,04 грн. на оплату страхового платежу відповідно до умов договору добровільного страхування від нещасного випадку, укладеного 09 лютого 2017 року з ПАТ «СК «Кардіф». Згідно п. 3.4 Договору, повернення кредиту, плати за кредит, інших платежів здійснюється у відповідності з Правилами споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк». Згідно п. 3.5-3.9 Договору, позичальник зобов»язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі, шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до графіка, що викладений у Додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернений не пізніше 09 лютого 2020 року. Розмір ануїтетного платежу становить 2361 грн. та повинен сплачуватись щомісячно до 9-го числа (включно) кожного місяця; процентна ставка за договором встановлюється в розмірі 28 % річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін у розмірі 35 % річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення і такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дня несплати або неповної сплати платежу встановленого у договорі, і нараховується до моменту погашення такої заборгованості. Згідно п. 3.11 Договору, позичальник сплачує банку комісії відповідно до умов цього договору та додатку № 1 до договору, який є його невід»ємною частиною. Згідно п. 5.3 Договору, підписанням цього договору позичальник серед іншого засвідчує, що він, в тому числі, особисто ознайомлений з Правилами та Тарифами, які розміщені для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com, отримав від банку інформацію про умови кредитування згідно вимог законодавства України, зокрема ЗУ «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ № 168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» /а.с. 14-16, 17-22,35/.

Відповідачка умови вказаного кредитного договору належним чином не виконувала, не виконала їх і після направлення їй позивачем вимоги від 04 квітня 2018 року щодо погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення у загальному розмірі 12 332,79 грн. /а.с. 23-26/, і, станом на 11 червня 2018 року її заборгованість, згідно розрахунку позивача, становить 42892,32 грн. та складається з: 29073,78 грн. заборгованість за кредитом, 4162,66 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 8580,09 грн. заборгованість по комісії, 284,84 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 262,81 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, 528,14 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії /а.с. 30-34/.

Відповідно до ч.1,3 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом.

Оскільки вказаний договір між сторонами було укладено 09 лютого 2017 року, і відповідно до умов договору, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, то особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями п.3 ч. 5 ст. 11, ч. 1,2,5,7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Такої позиції дотримується ВСУ у постановах від 25 вересня 2013 року (справа № 6-80цс13), від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Однак, умова зазначеного кредитного договору щодо сплати комісії ніким не оскаржувалась, не була змінена чи визнана судом недійсною, а тому твердження відповідачки про неправомірність нарахування позивачем заборгованості по комісії та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії, та її посилання на положення ч. 5 ст. 11, ч.1,2,5,7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і правові позиції ВСУ, викладені у вищевказаних постановах, є безпідставними і до уваги судом не приймаються.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачка умови вказаного кредитного договору належним чином не виконувала, наявну в неї заборгованість за цим договором у добровільному порядку не погасила і доказів протилежного та будь-яких розрахунків суми боргу, яку вона визнає, суду не надала, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 42 892,32 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1762 грн.

Керуючись ст.526, 530,1046-1056 ЦК України, ст. 10-13,259,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (, місцезнаходження юридичної особи: вул. Андріївська, 2/12, Подільський район, м. Київ, 04070) заборгованість за кредитним договором у розмірі 42 892 (сорок дві тисячі вісімсот дев»яносто дві) гривні 32 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) гривні.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Апеляційного суду Київської області.

Повне рішення суду складено 10 жовтня 2018 року.

Головуючий-суддяОСОБА_2