Номер провадження 2/243/2115/2018
Номер справи 243/5639/18
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

«27» липня 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Кобець О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 липня 2018 року назву позивача ОСОБА_2 акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк».

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 26 березня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

У звязку з зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30 квітня 2018 року має заборгованість 100776,58 грн., яка складається з наступного:

- 4980,25 грн. заборгованість за кредитом;

- 86542,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 4216,65 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 250,00 грн. штраф (фіксована частина);

- 4786,98 грн. штраф (процентна складова).

Просить суд стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 березня 2008 року у розмірі 100776,58 грн., а також судові витрати по справі у сумі 1762,00 грн.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідач ОСОБА_1 повідомлялася про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у строк до 11 липня 2018 року надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив. (а.с. 26 ).

Як вбачається з матеріалів справи представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом ОСОБА_3, який діє на підставі Договору про надання юридичних послуг від 05 липня 2018 року (а.с. 32), надано Відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що ОСОБА_1 не заперечує факт отримання в банківський установі грошових коштів, але повністю не згодна зі змістом позовної заяви, тому що відомості позивача, зазначені в позові не відповідають дійсності. Жодних кредитних договорів в розумінні ЦК України ОСОБА_1 з АТ КБ «Приватбанк» не підписувала, тобто не укладала, тому що укладання кредитного договору передбачає укладання його у письмовій формі.

Також він не згоден з розміром нарахованої заборгованості, оскільки в позовній заяві позивач взагалі не надає будь-яких даних які би свідчили про обґрунтованість нарахування заборгованості, а лише додає розрахунок заборгованості за договором б/н від 26 березня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 згідно якого взагалі неможливо зрозуміти коли та в яких сумах були отримані грошові кошти відповідачем, як позивач розпоряджалася грошовими коштами, як повертала позивачу кошти за користування кретином, на які потреби ці кошти були списані позивачем. Крім цього розрахунки позивача стосовно заборгованості не відповідає дійсності, тому що позивач безпідставно нараховує кожного місяця ОСОБА_1 штрафи, неустойки та пеню, на які в подальшому безпідставно нараховує проценти за користування кредитом та знову нараховує штрафи, неустойку та пеню. Згідно розрахунку заборгованості, позивач встановив процент за користування кредитом у розмірі 30% річних (2.5% в місяць). Тобто за період з 2014 року до моменту звернення позивача до суду, за 4 роки, проценти за користування кредитом складають 120%. Враховуючи суму заборгованості за кредитом 4980,25 гривень, яка у відповідача також викликає сумніви, сума заборгованості не може перевищувати 4980,25 х 120% = 5976.00 гривень.

Також зазначає, що строк дії картки «Кредитка» № 851489, видана позивачем ОСОБА_1 закінчився в березні 2015 року, тобто договірні відносини між нею та АТ КБ «Приватбанк» були припинені, після цієї дати ОСОБА_1 не продовжувала строк дії картки. Аналогічну правову позицію з цього приводу у справі № 6-14цс1 від 19 березня 2014 року, № 6-61цс14 від 18 червня 2014 року, справі № 134 цс14 від 01 жовтня 2014 року виклав Верховний Суд України зазначивши, що за договором про надання банківських послуг, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня дії картки (ст. 261 ЦК України).

Крім цього в наданому суду розрахунку заборгованості взагалі відсутні відомості по якому рахунку, або по якій платіжній картці проведено позивачем розрахунок руху грошових коштів, яким чином грошові кошти знімалися з картки або рахунку, яким чином вони надходили, яким чином та на які потреби банком списувалися.

Вважає, що АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про відшкодування заборгованості за кредитним договором, не надавши суду жодних допустимих доказів, які би підтвердили наявність заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» в сумі 100776,58 гривень.

В звязку з тим, що позивач не надав суду дійсний та правильний розрахунок нарахування та списання грошових коштів по спірному кредитному договору, з метою зясування вказаних невідповідностей сум нарахування збоку позивача, умовам які обговорювалися у кредитному договорі, наданому суду позивачем, сторона відповідача змушена була звернутися до спеціалісти в галузі бухгалтерського обліку та аудиту ТОВ «Професіонали Донбасу».

06 липня 2018 року ОСОБА_1 отримала повний розрахунок, проведений ТОВ «Професіонали Донбасу» за період з 01.11.2014 року до 30.06.2018 рік, який сторона відповідача вважає обґрунтованим та достовірним.

Вважає, що АТ КБ «Приватбанк» звертаючись до суду з позовом надало суду не достовірні розрахунки заборгованості за користування кредитом, завищив ці розрахунку в кілька разів, намагаючись отримати з позивача грошові кошти в рази перевищуючі ту заборгованість яка в дійсності виникла, або могла виникнути в результаті невиконання ним своїх кредитних зобовязань.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам- підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а м. Словянськ включений до цього переліку.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Тому нарахування пені, штрафів та неустойки ОСОБА_1 є безпідставною та необґрунтованою.

Просить суд ухвалити рішення, яким у задоволені позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовити у звязку із пропуском строку позовної давності (а.с. 33-34).

Представник АТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_4, яка діє на підставі Довіреності №9437-К-Н-О від 03 листопада 2017 року у наданій Відповіді на відзив зазначила, що при оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою, яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, Позичальник підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та ОСОБА_5 складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами. Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби звязку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та ОСОБА_5. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі.

До матеріалів позовної заяви долучено Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду з якої чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,00% (36,00% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо.

Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України).

Клієнт підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених Наказом Банку від 06 березня 2010 року. Тому відповідно до п. 1.1.7.31 Умов та Правил строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років.

Необхідно звернути увагу суду, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях ануітет, тощо.

Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту.

Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобовязань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 року справа №6- 61цс 14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 03.2015 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача 18 червня 2018 року до спливу строку позовної давності.

У звязку з цим, обставини, на які Відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду, просить суд задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі (а.с.51-55).

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається матеріалів справи, відповідно до укладеного Договору № б/н від 26 березня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву на приєднання до Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку у якій висловила свою згоду, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта та Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг. У заяві зазначено, що вона ознайомлена з вказаними Умовами і Правилами, а також Тарифами банка, які були надані їй у письмовому вигляді. До цієї Заяви додана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». (а. с. 7,8,9-14).

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст. 639 ЦК України).

Тобто, уклавши на підставі вільного волевиявлення такий договір, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, що свідчить про виникнення між позичальником та Банком кредитних правовідносин.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд не приймає до уваги посилання Представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3 на ті обставини, що Анкета - Заява не є Кредитним договором, а тому ОСОБА_1 не укладала Кредитного договору з АТ КБ «ПриватБанк», оскільки сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, крім того ОСОБА_1 не заперечує факт отримання грошових коштів від АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно із частиною 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, саме такий договір приєднання і був укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 від 26 березня 2008 року.

Так, в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 09 квітня 2014 року відповідач ОСОБА_1 своїм підписом погодилася з тим, що ця Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 58).

Відповідно до Довідки АТ КБ «ПриватБанк» за договором № б/н від 26 березня 2008 року ОСОБА_1 була видана картка № 991332 та № 851489 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня березня 2015 року (а.с. 64, 67).

Представник відповідача визнає, що відповідач кредитну картку отримувала та користувалася нею протягом дії картки.

Зазначені Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Умовами банку є тими умовами, які відповідно до ст. 634 ЦК України встановлені Договором і до яких підписавши 26 березня 2008 року та 09 квітня 2012 року Анкету-заяву приєдналася ОСОБА_1

З виписки по картрахунку ОСОБА_1 встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами з 14 травня 2011 року по 28 лютого 2014 року, а саме: розраховувалася кредитною картою за поповнення мобільного звязку, знімала гроші в банкоматі, поповнювала картку готівкою, розраховувалася карткою у магазинах (а.с. 59-62).

Відповідно до умов договору відповідач зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно доданих до справи Умов обслуговування кредитних карт «Універсальна» за кредитною картою «Універсальна. 30 днів пільгового періоду» відповідач мав щомісяця до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, сплачувати 7,0% від заборгованості, але не менш 50 грн. (а.с. 8).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно виписки розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по кредиту, наданого позивачем, відповідач останній раз погашала кредит 22 вересня 2014 року.

Тобто, з жовтня 2014 року відповідач свої зобовязання щодо щомісячного погашення кредиту не виконує.

Відповідно до ст. 610 ЦПК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання.

У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобовязання за вказаним Договором належним чином не виконала.

У звязку з зазначеним порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30 квітня 2018 року має заборгованість 100776,58 грн., яка складається з наступного:

- 4980,25 грн. заборгованість за кредитом;

- 86542,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 4216,65 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 250,00 грн. штраф (фіксована частина);

- 4786,98 грн. штраф (процентна складова)(а.с. 4-6).

Враховуючи, що з 22 вересня 2014 року відповідач не вносить щомісячних платежів, в тому числі не сплачує проценти за користування кредитом, банк обґрунтовано звернувся до суду з позовом про стягненням заборгованості в примусовому порядку.

Однак, відповідач, у наданому відзиві від 07 липня 2018 року заявив про застосування строку позовної давності, та просить суд відмовити у задоволенні вимог позивача у звязку із пропуском строку повної давності (а.с. 33-34).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг карта діє до останнього дня місяця зазначеного на лицьовій стороні картки, включно.

Враховуючи, що термін дії картки 851489 встановлено до 03/2015 року, то вона, відповідно діє до 31 березня 2015 року.

Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 1.10.2014 року у справі № 134 цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Оскільки за умовами договору погашення кредиту позичальник ОСОБА_1 мала здійснювати частинами до 25 числа кожного місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки, яким є 31 березня 2015 року.

Позивач у наданій до суду Відповіді на Заперечення відповідача, посилається на те, що відповідно до Правил надання банківських послуг строк позовної давності щодо вимог Умов з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат складає 50 років.

Відповідно до частини 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно правової позиції, яка висловлена в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі № 6-240цс14, від 10.06.2015 року у справі № 6-698цс15, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці Умови відповідач не підписував.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 щодо застосування у подібних правовідносинах норм статті 207, частини першої статті 628, частини першої статті 638, частини першої статті 1055 ЦК України, виходячи з правового аналізу вказаних норм Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частини 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Враховуючи, що в анкеті - заяві немає домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, не можна вважати, що між сторонами в передбаченій законом письмовій формі досягнута домовленість про збільшення позовної давності,

Так, в судовому засіданні не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла відповідач ОСОБА_1, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку 26 березня 2008 року та 09 липня 2012 року.

Позивач звернувся до суду 21 червня 2018 року (а.с. 1).

Відповідно до частини 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України передбачена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 1, 3 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З виписки за період з 14 травня 2011 року 30 квітня 2018 року (а.с. 59-62) по картрахунку слідує, що погашення відповідачем заборгованості за цим кредитом останній раз відбулось у 2014 році, кредитна картка, яка була видана повторно ОСОБА_1, дійсна до 31 березня 2015 року, натомість позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з вказаним позовом до суду 21 червня 2018 року, а отже строк позовної давності за вимогами АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № б/н від 26 березня 2008 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на час звернення до суду сплинув.

Таким чином, виходячи з викладеного, та враховуючи те, що позивач заявив про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 березня 2008 року не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки у задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в повному обсязі, то судові витрати по справі не відшкодовуються та покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13,128,131,133,141,259,264,265,268 ЦПК України, ст. ст. 256,257, 526,527,530,1048,1049,1050 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_5