Справа № 712/6979/16ц
Провадження № 2/712/33/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Романенко В.А.

за участю секретаря - Таран А.І.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди завданої внаслідок затоплення квартири, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди завданої внаслідок затоплення квартири, посилаючись на те, що вона проживає у приватній трьохкімнатній квартирі, що розташована у десятиповерховому будинку АДРЕСА_1, та є її власником згідно договору купівлі-продажу № 1-2030 від 08.07.2005 року, посвідчений першою Черкаською державною нотаріальною конторою та свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 9339431 від 19.12.2005 року, реєстраційний номер 10907291.

Поверхом вище у квартирі № 64 проживає ОСОБА_4.

В той час коли вона поїхала на дачу, а після обіду повернулася додому, її квартиру було затоплено водою. Затоплення сталося з вини сусідки, ОСОБА_4. Внаслідок затоплення було пошкоджено: стелі-дитячої кімнати та коридору, стіни дитячої кімнати і паркетний пол, що підтверджується актом складеним 15.11.2013 року.

В звязку з зазначеним квартира потребує ремонту, вартість якого за висновком спеціалістів складає 8821 грн.

Крім майнової шкоди їй завдано моральну шкоду, яку оцінює в 3000 грн. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з знищенням та пошкодженням її майна, тому була змушена неодноразово звертатися за медичною допомогою у клініку.

Добровільно відшкодувати завдану їй шкоду відповідач відмовила, періодично мені разом із чоловіком погрожувала побити і вбити.

Просить суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь майнову шкоду в сумі 8821 грн., моральну шкоду в сумі 3000 грн. Стягнути з відповідача вартість технічної документації в сумі 230 грн., та сплачений судовий збір в сумі 551 грн. на її користь.

30 травня 2017 року позивач скерував до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування спричинених матеріальних збитків вартість відновлювального ремонту по квартирі АДРЕСА_2 в сумі 11679,60 грн. та моральну шкоду в сумі 10000 грн. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати, а саме 1022 грн. судового збору, 230 грн. оплата висновку спеціаліста, 1800 грн. оплата експертизи, 18 грн. послуги банку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив суд в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В судовому засіданні установлено, що ОСОБА_3 є власником квартири № 60 у будинку № 206 на вул. Гоголя в м. Черкаси на підставі договору купівлі-продажу № 1-2030 від 08.07.2005 року, посвідчений першою Черкаською державною нотаріальною конторою та свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 9339431 від 19.12.2005 року, реєстраційний номер 10907291.

Власником квартири № 64 у будинку № 206 на вул. Гоголя, в м. Черкаси є ОСОБА_4, на підставі договору міни р. № 738 від 26.01.2001 року посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, що підтверджується відповіддю на запит КП «ЧООБТІ» від 08.07.2016 року № 354.

Відповідно до вимог ст. 151 Житлового кодексу РСР України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобовязані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Згідно з статтею 177 вказаного Кодексу, громадяни зобовязані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до обєктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і при домової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку у підїздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

15 листопада 2013 року відбулось залиття квартири № 60 у будинку № 206 на вул. Гоголя в м. Черкаси з квартири № 64, яка знаходиться поверхом вище.

Про факт залиття квартири комісією у складі ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_6 складено та підписано відповідний акт, який затверджений головою правління ОСББ «Гоголя, 206» ОСОБА_7.

Згідно із локальним кошторисом на будівельні роботи загальна вартість ремонту квартири № 60 у будинку № 206 на вул. Гоголя в м. Черкаси складає 8821 грн.

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обовязковому зясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З системного аналізу норм чинного цивільного законодавства України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обовязок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу.

Частиною 3 статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

З наведеного вбачається, що обовязок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач, у свою чергу, відсутність його вини в заподіянні шкоди.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 наполягала на тому факті, що в листопаді 2013 року вона взагалі не користувалась гарячою водою, на підтвердження чого нею надано квитанцію з показниками лічильника про відсутність споживання гарячої води у листопаді 2013 року від 19 грудня 2013 року.

Суд критично відноситься до зазначених вище ОСОБА_4 фактів, оскільки в період розгляду даної справи, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.07.2017 року, була призначена додаткова судова будівельно-технічна експертиза.

Відповідно до висновку № 32/17/буд. додаткової судової будівельно-технічної експертизи ТОВ «Контакт-сервіс» від 19 січня 2018 року дійсно мав місце залив квартири АДРЕСА_3 (власник ОСОБА_3І), яка розташована під квартирою № 64, через міжповерхове перекриття, що підтверджується ознаками пошкодження оздоблювальних покриттів в приміщеннях житлової кімнати № 5 та коридору № 1 означеної квартири, але визначити дату залиття можливо тільки на підставі акту від 15.11.2013 року, затвердженого головою правління ОСББ «Гоголя, 206» ОСОБА_7. Вказати точно дату залиття на підставі натурного огляду неможливо, так як на час огляду, проведеного 05.12.2016 року, мокрі плями вже висохли, залишились тільки іржаві плями.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9, пояснив, що при затопленні квартири АДРЕСА_2 15.11.2013 року він присутній не був і пояснити нічого не має змоги. Був присутній при затопленні вказаної квартири в 2005 році.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснили, що 15.11.2013 року вони були присутні при огляді квартири АДРЕСА_3, та при огляді ними був зафіксований факт підтоплення квартири № 60 гарячою водою з квартири № 64, що знаходиться поверхом вище. Про зазначений факт був складений акт від 15.11.2013 року. Зі слів ОСОБА_3 вона піднімалася до квартири № 64, однак їй двері ніхто не відчинив.

Свідок ОСОБА_7, суду пояснив, що з 2007 року він є головою ОСББ «Гоголя, 206». 15.11.2013 року його викликала ОСОБА_3 та повідомила про підтоплення її квартири. Він зявився до вказаної квартири, бачив підтоплення, після чого був складений акт, який ним затверджений, як головою ОСББ «Гоголя, 206». Причину залиття в той же день вияснити не мали змоги, оскільки квартиру № 64 їм не відчиняли. Згодом зустрівши з ОСОБА_10, останній пояснив, що в його квартирі порвали труби, що і стало затопленням квартири № 60.

Таким чином, в судовому засіданні не спростовано факт залиття квартири ОСОБА_3 саме з квартири ОСОБА_4, який встановлений актом від 15 листопада 2013 року, а відповідач ОСОБА_4 не спростував презумпцію своєї вини.

Що узгоджується з висновками та мотивами наведеними в постанові Верховного суду України від 14.02.2018 року по справі № 686/10520/15-ц.

Згідно із частиною четвертою статті 319 ЦК України власність зобовязує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ч. 5 ст. 319 ЦК України).

Статтею 322 ЦК України також передбачено, що власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до висновку № 29/16/буд. судової будівельно-технічної експертизи ТОВ «Контакт-сервіс» від 24 січня 2017 року після натурного огляду житлової квартири № 60 в будинку № 206 по вул. гоголя в м. Черкаси, дослідження зібраних в цивільній справі документів та додаткових матеріалів, наданих Соснівським районним судом міста Черкаси, порівняння результатів натурного огляду з результатами дослідження, проведення відповідних розрахунків судовий експерт зробив наступні висновки:

?Вартість ремонтно-відновлювальних робіт квартири АДРЕСА_3 в цінах січня 2017 року становить (з ПДВ) 11679,60 грн.;

?Розмір матеріального збитку (з урахуванням зносу будівельних матеріалів), завданого залиттям квартири АДРЕСА_3 в цінах січня 2017 року становить (з ПДВ) 8770,80 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з врахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином вартість ремонтно-відновлювальних робіт квартири АДРЕСА_3 в цінах січня 2017 року становить (з ПДВ) 11679,60 грн., з якої сума коштів у розмірі 1946,60 грн. складає ПДВ, відповідно до додатку до зазначеного висновку.

Враховуючи, що на час розгляду справи позивач не провів відновлюваний ремонт у своїй квартирі, суд вважає, що відшкодуванню підлягає сума необхідна для виконання робіт для відновлення його квартири.

У судовому засіданні позивач пояснила, що ремонт в її квартирі ще не зроблено, даних про те, що даний ремонт при виконанні його іншою організацією буде становити меншу суму відповідач суду не надала і взагалі не стверджувала про це протягом всього часу розгляду справи.

За таких обставин, суд вважає що відповідач повинна відшкодувати позивачам загальну вартість ремонтно-відновлювальних робіт, але без урахування ПДВ, тобто у сумі 9733 грн., оскільки сума податку на додану вартість не відноситься до майнової шкоди.

Крім того, ОСОБА_3 просила стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн. Суд вважає за можливе задовольнити такі вимоги частково з огляду на таке.

Згідно із положеннями пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує тривалість порушення прав позивача, який є людиною з інвалідністю ІІ групи, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, глибину його душевних та психічних страждань, пов'язаних з пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя, тяжкість вимушених змін (неможливість користування належним позивачу майном). Оскільки позивачу спричинено душевні страждання, яких він зазнав у звязку із залиттям квартири, враховуючи вимоги розумності і справедливості, з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів у спростування позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання.

Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги докази, що містяться в матеріалах справи, які протягом розгляду справи не були спростовані відповідачами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних збитків в сумі 9733 грн., моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» та ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 3122,40 грн., які складаються з судового збору у розмірі 1102,40 грн., оплати висновку спеціаліста в розмірі 220 грн., оплати експертизи в розмірі 1800 грн. Суд не бере до стягнення суму коштів, яка була сплачена банку за послуги банку.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 4, 5, 12, 1976-81, 141, 259, 263-268 ЦПК України, на підставі ст. 15, 16, 20, 23, 319, 322, 386, 1166, 1192 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди завданої внаслідок затоплення квартир задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки в сумі 9 733 грн., моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., судові витрати в сумі 3 122,40, а всього: 17 855,40 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Апеляційного суду Черкаської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий: