АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1761/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Дудніченко В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі суддів:

Гончар Н.І., Бондаренка С.І., Сіренка Ю.В.

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5;

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор»;

третя особа: ОСОБА_6;

особа, що подала апеляційну скаргу: ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року, ухваленого в складі судді Дудніченка В.М., у справі за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор», третя особа: ОСОБА_6 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку розрахунку при звільненні, компенсації за затримку видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2017 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Катеринопільський елеватор» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку розрахунку при звільненні, компенсації за затримку видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що згідно наказу № 131 від 20 вересня 2012 року він був прийнятий на роботу з 27 вересня 2012 року в гараж автомобільний ТОВ «Катеринопільський елеватор» на посаду водія автотранспортних засобів 1-ї категорії.

Згідно наказу ТОВ «Катеринопільський елеватор» № 132 від 19 жовтня 2017 року був звільнений у зв'язку із втратою довіри на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України.

Вважає, що роботодавець має обґрунтувати свою недовіру до працівника фактами вини працівника, з наявністю підстави для звільнення за недовірою і довести вину працівника.

Вказує, що підставою його звільнення, як зазначено в наказі № 132 став висновок за результатами службової перевірки.

У висновку № 132 від 28 вересня 2017 року зазначено, що у відповідності до наказу № 248 від 08 серпня 2017 року у зв'язку з виявленням факту крадіжки комбікорму водієм ОСОБА_7 та наявністю інформації про можливу причетність до крадіжки комбікорму інших водіїв на підприємстві проводилася службова перевірка, в ході якої було встановлено, що департаментом безпеки ПАТ «МХП» було отримано інформацію про те, що 18 серпня 2017 року близько 20:30 год. на обочині об'їзної дороги м. Шпола поряд з АЗС «Авіас» водій автомобіля НОМЕР_1 зсипав комбікорм з напівпричепа через зсипну горловину. Дані GPS навігатора підтвердили факт зупинки вказаного автомобіля у вищезазначеному місці на 8 хв. У зв'язку з виниклою підозрою щодо систематичних крадіжок комбікорму водієм ОСОБА_8 під час виконання ним рейсу на ПАТ «Оріль - Лідер» департаментом безпеки було організоване негласне спостереження і зафіксовано зупинку у вказаному місці автомобіля на 28 хв. та зсипання ним комбікорму. Крім того, було зафіксовано факт зупинки в цьому місці і інших автомобілів. При цьому було візуально зафіксовано факт зсипання комбікорму водіями ОСОБА_7 та ОСОБА_9 При цьому, фактів зсипання комбікорму водіями решти автомобілів, які перевозили комбікорм на ПАТ «Оріль - Лідер» зафіксовано не було.

Проте, спостереженням було встановлено, що зсипаний комбікорм вантажився в мікроавтобус д/н НОМЕР_2. Цей мікроавтобус та його водій ОСОБА_10, житель смт. Єрки, вже потрапляв в поле зору департаменту безпеки 20 липня 2016 року, коли вантажив крадений водіями комбікорм, але на іншому маршруті.

06 вересня 2017 року департаментом безпеки було затримано водія ОСОБА_7, який зсипав комбікорм, а ОСОБА_10 вантажив його до свого мікроавтобусу. Співробітники департаменту безпеки телефоном повідомили про скоєний злочин Шполянське ВП.

Також, департаментом безпеки було встановлено, що 05 вересня 2017 року мав місце телефонний дзвінок між ОСОБА_10 і ОСОБА_5

Крім того, у висновку за результатами службової перевірки від 28 вересня 2017 року зазначено, що ОСОБА_5 в липні 2016 року потрапив до кола осіб, які співпрацювали із ОСОБА_10 і ймовірно, систематично розкрадали комбікорм.

Вказує, що жодних протиправних дій чи дій, які б порушували виконання ним покладених на нього трудових обов'язків відповідно до укладеного трудового договору він не вчиняв, до дисциплінарної та матеріальної відповідальності жодного разу не притягувався, що підтверджується висновком за результатами службової перевірки від 28 вересня 2017 року, а тому вважає що у відповідача відсутні були підстави для його звільнення за пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України, у зв'язку з чим він має бути поновленим на роботі.

Зазначає, що на момент подання позовної заяви до суду вимушений прогул складає 22 робочих дні, тобто з 19 жовтня 2017 року по 16 листопада 2017 року.

Після отримання інформації про перераховану заробітну плату, стало відомо, що заробітна плата ОСОБА_5 за серпень та вересень 2017 року складає 16 586,14 грн. З урахуванням стягнутих податків та відрахованих аліментів на утримання дитини, заробітна плата становить 25 754,88 грн. Таким чином середньоденна заробітна плата за вказаний період становить 598,95 грн. А тому, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу становить 13176,90 грн.

Також, вказує, що заробітна плата за час його роботи відповідачем була виплачена не в повному обсязі. Борг відповідача перед ОСОБА_5 по заробітній платі за період з 20 вересня 2012 року по 30 червня 2017 року становить 40765,20 грн. Крім того, за затримку розрахунку при звільненні відповідач має виплатити ОСОБА_5 - 13176,90 грн.

Також, відповідачем не була видана трудова книжка ОСОБА_5 в день його звільнення, оскільки трудову книжку він отримав лише 02 листопада 2017 року, а тому з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 6588,45 грн. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки (11 днів).

Вказує, що дана ситуація, яка склалася після його звільнення змушує його докладати додаткових зусиль для організації свого життя, викликає в нього постійне почуття тривоги , пригніченість, розпачу, негативно позначається на його здоров'ї та душевному стані, а тому завдану йому моральну шкоду оцінює в 5000 грн.

Після уточнення своїх позовних вимог просив визнати наказ №132 від 19 жовтня 2017 року про його звільнення із займаної посади водія автотранспортних засобів 1 категорії ТОВ «Катеринопільський елеватор» на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України незаконним.

Поновити ОСОБА_5 на посаді водія автотранспортних засобів І категорії ТОВ «Катеринопільський елеватор» з 19 жовтня 2017 року.

Стягнути із відповідача ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 103285,60 грн.

Стягнути із відповідача ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_5 заборговану заробітну плату у розмірі 2111,75 грн.

Стягнути із відповідача ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_5. середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 5164,28 грн.

Стягнути із відповідача ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_5 невиплачену надбавку за класність в розмірі 83077,64 грн.

Стягнути із відповідача ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_5 невиплачену доплату за роботу у святкові і неробочі дні в розмірі 49069,68 грн.

Стягнути із відповідача ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_5 невиплачену доплату за роботу у нічну зміну в розмірі 22418,06 грн.

Стягнути із відповідача ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_5 незаконні утримання із заробітної плати : за видану продукцію 11443,84 грн., за понесені витрати 2526,00 грн., за перевищення ліміту мобільного зв'язку 586,16 грн., а всього 14556,00 грн.

Стягнути із відповідача ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_5 5000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути із відповідача ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_5 понесені ним витрати, пов'язані із сплатою судового збору в сумі 960 грн. та оплатою за надану правничу допомогу в сумі 34803,00 грн.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах виплати ОСОБА_5 заробітної плати за один місяць.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Катеринопільський елеватор» 5164,28 грн. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також судом невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його позовних вимог та прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Допустити до негайного виконання рішення суду в межах виплати заробітної плати за один місяць.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що роботодавець має обґрунтувати свою недовіру до працівника фактами вини працівника, наявністю підстави для звільнення за недовірою і довести вину працівника. Вважає, що його вина відповідачем не була доведена жодними доказами, як і не обґрунтована недовіра. Крім висновку від 28 вересня 2017 року, який став підставою для його звільнення, відповідач не надав суду жодного доказу, який би доводив його вину.

Вважає, що посилання суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 не заперечував нестачу комбікорму та пов'язував це з технічними несправностями вагів, не відповідає дійсності, оскільки в судовому засіданні ні ОСОБА_5 ні його представник не заперечували наявності розбіжностей у вазі при завантаженні та розвантаженні комбікорму, а не його нестачу, Крім того, він не посилався на технічну несправність вагів, а лише вказував, що при зважуванні вантажів допускається похибка зважування.

А тому вважає, що висновок суду про те, що оскільки ваги перебувають у технічно справному стані, то похибка зважування становить «0», є хибною, оскільки виробником передбачено похибку зважування, яка залежить від типу, класу вагів, кількості проведених зважувань тощо. Вважає, що розбіжності у вазі при завантаженні комбікорму та його розвантаженні перебували у межах допустимої похибки зважування та природного убутку вантажу.

Також, зазначає, що у жодній з 16-ти товаро-транспортних накладних графа «Прийняв» (відповідальна особа вантажоодержувача) заповнена не була, що свідчить про те. що вантаж ніким не приймався, а отже і встановити вагу вантажу при розвантаженні неможливо.

Вважає, що на ОСОБА_5 не було покладено обов'язків щодо здавання вантажу, а також обов'язків експедитора.

Вказує, що при кожному завантаженні комбікормом, вантаж опломбовувався, а номер пломби зазначався в ТТН, проте. Жодного разу на протязі 2017 року акт про порушення цілісності пломб ні ТОВ «Кетеринопільський елеватор», як постачальником, ні вантажоотримувачем не складалися, що свідчить про те. що цілісність пломб порушена не була, а тому і не було самовільного втручання ОСОБА_5, як водія до вантажу.

12 листопада 2018 року представником ТОВ «Катеринопільський елеватор» було подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_5 в якому посилаючись на те, що рішення суду є законним просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року без змін.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції прийшов до висновку, що робота ОСОБА_5 як водія автотранспортного засобу, була безпосередньо пов'язана з обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей, що полягало в їх прийнятті та транспортуванні за відповідними товаро-супровідними документами. Своїми діями ОСОБА_5 (нестача комбікорму), давав підставу адміністрації ТОВ «Катеринопільський елеватор» для втрати довіри до нього, а тому суд прийшов до висновку, що звільнення ОСОБА_5 на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України було проведено за наявності відповідних підстав для такого звільнення та є законним.

Суд першої інстанції вважав, що оскільки не встановлено порушень трудового законодавства при звільненні позивача, не підлягають задоволенню і позовні вимоги останнього про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, які є похідними від вимог про незаконність звільнення та поновлення на роботі.

Позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення з відповідача заборговану заробітну плату, невиплачену надбавку за класність, невиплачену доплату за роботу у святкові і не¬робочі дні, невиплачену доплату за роботу у нічну зміну, компенсацію за затримку розрахунку при звіль¬ненні, незаконні утримання з заробітної плати за ви¬дану продукцію за перевищення лі¬міту мобільного зв'язку не підлягають задоволенню, оскільки заробітна плата нараховувалась відповідно до Закону України «Про оплату праці».

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 131 від 20 вересня 2012 року ОСОБА_5 був прийняти на роботу в гараж автомобільний ТОВ «Катеринопільський елеватор» з 27 вересня 2012 року на посаду водія автотранспортних засобів 1-ї категорії (т.1 а.с. 14,16).

01 січня 2014 року було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність між ТОВ «Катеринопільський елеватор» та ОСОБА_5 Відповідно до умов якого працівник, що займає посаду водія, здійснюючи перевезення вантажу приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, в тому числі транспортного засобу та прийнятого вантажу і у зв'язку з чим зобов'язується дбайливо ставитися до отриманих ним матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів до попередження втрати, псування, пошкодження, знищення ввіреного йому майна; своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно - грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей (т.1 а.с. 17).

Наказом ТОВ «Катеринопільський елеватор» № 132 від 19 жовтня 2017 року ОСОБА_5 було звільнено з посади водія автотранспортних засобів 1-ї категорії в зв'язку із втратою довіри на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України. Зазначено підставою звільнення: висновок за результатами службової перевірки поданих заступником директора з питань безпеки ОСОБА_12 від 28 вересня 2017 року, погоджений директором ОСОБА_6 та представником трудового колективу ОСОБА_13, з пакетом документів ((т.1 а.с.18).

19 жовтня 2017 року старшим інспектором з кадрів ТОВ «Катеринопільський елеватор» - Мішеніна О.В. було складено лист № 1192-КС з проханням отримати ОСОБА_5 трудову книжку у відділі кадрів ПАТ «Миронівська птахофабрика», ознайомитися з наказом про припинення трудового договору під підпис та ознайомитися з розрахунковим листом у бухгалтерії ТОВ «Катеринопільський елеватор». В разі неможливості прибути, надати письмову згоду на відправлення трудової книжки цінним листом по пошті на вказану адресу (т.1 а.с.19).

Висновком за результатами службової перевірки заступника директора з питань безпеки ОСОБА_12 від 28 вересня 2017 року, затвердженого директором ТОВ «Катеринопільський елеватор» запропоновано звільнити з роботи на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довіри до них : ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_5, ОСОБА_17 Винести догани водіям ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 (т.1 а.с. 20-24).

З пояснень ОСОБА_5 на ім'я директора ТОВ «Катеринопільський елеватор» вбачається, що із ОСОБА_10 він знайомий з минулого місця роботи, періодично спілкуються з ним по телефону. Про, що говорили 05 вересня 2017 не пригадує. Чому були недостачі за червень, липень місяць пояснити не може. Під час перевезень комбікорм ніколи не зсипав (т.1 а.с.35).

Стосовно заявлених позовних вимог ОСОБА_5 про визнання незаконним наказу №132 від 19 жовтня 2017 року про звільнення ОСОБА_5 із займаної посади водія автотранспортних засобів 1 категорії ТОВ «Катеринопільський елеватор» на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України та поновлення ОСОБА_5 на посаді водія автотранспортних засобів І категорії ТОВ «Катеринопільський елеватор» з 19 жовтня 2017 року, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

01 січня 2014 року було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність між ТОВ «Катеринопільський елеватор» та ОСОБА_5

Згідно з пункту 1 частини 1 статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

Відповідно до статті 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 постанови Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24, якою затверджено вичерпний перелік посад і робіт працівників, з якими можуть укладатися договори про повну матеріальну відповідальність - договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність може бути укладений з працівниками, що обіймають посади або виконують роботи (додаток № 1 до даної постанови), безпосередньо пов'язані зі зберіганням, обробкою, продажем (відпусткою), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

Посада водія у Переліку посад і робіт, з якими підприємством, установою, організацією може бути укладений письмовий договорі про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, обробку, продаж (відпуск), перевозки або застосування в процесі виробництва - відсутня.

Додаток № 1 передбачає виконання наступних робіт, при виконанні яких з працівником укладається договір про повну матеріальну відповідальність, зокрема, прийом і обробка для доставки (супроводу) вантажу, багажу, поштових відправлень та інших матеріальних і грошових цінностей, їх доставка (супровід), видача (здача).

Для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини 1 статті 41 КзпП України потрібна наявність таких умов: безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т. ін.); винна дія працівника; втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

У пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що звільнення з підстав втрати довіри може бути визнано обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри.

Із викладеного та виходячи із розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей випливає, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з'ясувати: чи становить виконання операцій, що пов'язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Відповідно до посадової інструкції водія автотранспортних засобів ТОВ «Катеринопільський елеватор», яка діє з 01 червня 2013 року та затверджена директором підприємства ОСОБА_6 вбачається, що водій автотранспортних засобів має перелік завдань та обов'язків, однак відповідно до змісту даної посадової інструкції (а.с. 144-146 т 2) зміст трудових обов»зків водія не носить відповідального, підзвітного характеру з обліку, контролю та зберігання вантажу, в зв»язку з чим колегія суддів доходить висновку про те, що позивач не відноситься до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності, а тому вважає що позивач не відноситься до переліку осіб, які підлягають звільненню за пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України.

В ході розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не було надано належних та допустимих доказів того, що вантаж, а саме комбікорм, який перевозив ОСОБА_5 був переданий йому під звіт та що позивач несе відповідальність за його подальший облік, рух і зберігання.

Оскільки при вирішенні справи суд першої інстанції не врахував наведених обставин, не надав наявній сукупності доказів належну оцінку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_5 про визнання наказу про його звільнення незаконним та вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до частин першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Враховуючи, що ОСОБА_5 без законної підстави був звільнений з роботи, він відповідно до вищевикладених положень ст. 235 КЗпП України підлягає поновленню на попередній роботі, а саме на посаді водія автотранспортних засобів 1 категорії ТОВ «Катеринопільський елеватор».

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Із матеріалів справи, а саме із трудової книжки позивача вбачається, що після звільнення з посади водія ТОВ «Катеринопільський елеватор» з 19 жовтня 2017 року позивач не працевлаштований.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати, крім встановлених абзацом 1 пункту 2, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата.

Відповідно до пунктів 5 та 8 Розділу ІУ Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи із розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається із розрахункових листів, нарахована ОСОБА_5 заробітна плата за серпень 2017 року складає 9232.00 грн., за вересень 2017 року - 10955,70 грн., а всього за останні два місяці 20187.70 грн. Кількість робочих днів за серпень, вересень 2017 року складає 43 робочі дні. А тому, середньоденна заробітна плата за вказаний період складає 469,48 грн. Таким чином, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача становить 103 285,60 грн., тобто за 220 робочих днів, що відповідає розрахунку наданому позивачем та його представником.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 103 285,60 грн.

В з»язку з задоволенням даної частини позовних вимог відповідно до пункту 2 частини 1 статті 430 ЦПК України рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць підлягає негайному виконанню.

Також, колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди також підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного.

В обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди позивач посилався на те, що дана ситуація, яка склалася після його звільнення змушує його докладати додаткових зусиль для організації свого життя, викликає в нього постійне почуття тривоги, пригніченість, розпачу, негативно позначається на його здоров'ї та душевному стані.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених законодавством (згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).

Враховуючи, що в результаті незаконного звільнення були порушені законні права ОСОБА_5, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя, на що посилаєтьсяозивач у своїй позовній заяві, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково, стягнувши з ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_5 2500,00 грн. моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення з відповідача заборговану заробітну плату, невиплачену надбавку за класність, невиплачену доплату за роботу у святкові і неробочі дні, невиплачену доплату за роботу у нічну зміну, компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, незаконні утримання з заробітної плати за видану продукцію, суд першої інстанції виходив з того, що заробітна плата нараховувалась позивачу відповідно до Закону «Про оплату праці».

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду виходячи із наступного.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення з ТОВ «Катеринопільський елеватор» заборгованої заробітної плати у розмірі 2111,75 грн., невиплаченої надбавки за класність в розмірі 83077,64 грн., невиплаченої доплати за роботу у святкові і неробочі дні в розмірі 49069,68 грн., невиплаченої доплати за роботу у нічну зміну в розмірі 22418,06 грн., стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні та стягнення незаконних утримань із заробітної плати за видану продукцію в сумі 11443,84 грн. підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав, а саме в зв»язку з їх недоведеністю.

Із наданих розрахункових листків вбачається, що в травні 2014 року, в липні 2014 року у вересні 2015 та у вересні 2017 року нарахування заробітної плати відбувалось належним чином, без допущення арифметичних та інших помилок, на що вказує представник ОСОБА_5 і перенесення сум боргу з кінця місяця на початок слідуючого місяця, в чому і полягає неправильність нарахувань на думку позивача та його представника, відповідають сумам, що вказані в розрахункових листках та виписках з банківського рахунку ОСОБА_5 (а.с. 65-77 т1). Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що твердження ОСОБА_5 та його представника про те, що у вказані місяці мало місце недонарахування та недоплата йому заробітної плати є такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що мала місце недоплата заробітної плати в грудні 2014 року, оскільки був неправильно перенесений борг по заробітній платі з листопада на грудень 2014 року, то вони також не заслуговують на увагу, оскільки сума на яку був зменшений розмір боргу на початок грудня 2014 року є розміром утриманих аліментів за листопад 2014 року, відрахування яких в розрахунковому листі помилково не було відображено. Вказані обставини повністю підтверджуються даними розрахункових листків за період з червня 2014 року, з яких вбачається, що з вказаного часу за виконавчим листом із заробітної плати ОСОБА_5 проводились відрахування аліментів та спростовують твердження апеляційної скарги про недоплату заробітної плати позивачу в цей період.

Що стосується невиплати надбавки за класність в розмірі 83077,64 грн, то як на підставу її нарахування ОСОБА_5 та його представник посилаються на Додаток № 10 до Колективного договору ТОВ «Катеринопільський елеватор» 2011-2013 років (а.с. 30-43, 50), а саме Положення про виплату доплат і надбавок працівникам ТОВ «Катеринопільський елеватор» на 2011 рік, тобто на період коли ОСОБА_5 на підприємстві не працював, оскільки був прийнятий на роботу з 27 вересня 2012 року. Інших доказів щодо ненарахування та невиплати відповідачем такої надбавки в період з 2012 по час звільнення, позивач суду не надав, а із умов Колективного договору на 2011-2013 роки (а.с. 30-43) та Колективного договору від 31 жовтня 2014 року (а.с. 52-59), щодо оплати праці, вбачається, що виплата за класність водіям вантажних і легкових автомобілів, автобусів на підприємстві з 2012 року передбачена не була.

Посилання ОСОБА_5 та його представника на те, що вказана виплата передбачена додатком № 1 до Колективного договору від 31 жовтня 204 року колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вказаний додаток в матеріалах справи відсутній, а представник відповідача його наявність на підприємстві заперечує, посилаючись на те, що останній сторонами не укладався та не підписувався, а виплата доплат, надбавок гарантій та компенсаційних виплат передбачених чинним законодавством передбачалась Додатками до Колективного договору на 2011-2013 роки та передбачена п. 3.1 самого Колективного договору від 31 жовтня 2014 року.

Оскільки доказування відповідно до положень частини 6 статті 81 ЦПК України не можуть ґрунтуватися на припущеннях, позовні вимоги в цій частині є такими, що задоволенню не підлягають.

Позовні вимога ОСОБА_5 про стягнення з відповідача невиплаченої доплати за роботу у святкові і неробочі дні в розмірі 49069,68 грн. та невиплаченої доплати за роботу у нічну зміну в розмірі 22418,06 грн. також не підлягають до задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до структури заробітної плати встановленої колективним договором, заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати.

Основна заробітна плата є обов»язковою винагородою працівникові за виконану ним роботу відповідно до норм праці (норми часу, норми виробітку, нормативів обслуговування, покладених посадових обов»язків) і встановлюються у вигляді тарифних ставок робочих і посадових окладів службовців, а також розцінок на норму виробітку для окремих категорій працівників.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи за особливі умови праці і містить в собі доплати, надбавки, гарантії та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

Із розрахункових листів які маються в матеріалах справи вбачається, що позивачу за час роботи на підприємстві проводилась виплата наднормових та нічних у складі додаткової заробітної плати і окрема доплата за роботу в святкові та неробочі дні при наявності таких.

Оскільки нарахування та виплата нічних та доплата за роботу у святкові та вихідні дні ОСОБА_5 відповідно до розрахункових листків проводилась, за час роботи на підприємстві останній питання про невідповідність вказаних виплат не ставив, твердження позивача про те, що вказані виплати не проводились є надуманими та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи. Проведений розрахунок щодо невиплати вказаних платежів не може бути прийнятий до уваги оскільки нарахування заробітної плати проводиться відповідно до кількості днів та годин відпрацьованого часу, облік яких ведеться роботодавцем в передбаченому законом порядку, а посилання позивача на те що вказаний облік не відповідає дійсності не підтверджений належними та допустимими доказами.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача незаконно утриманих із заробітної плати коштів за видану продукцію в розмірі 11443,84 грн. за період роботи також не підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Із матеріалів справи, а саме із розрахункових листів вбачається, що працівникам, в тому числі і ОСОБА_5 за період роботи у відповідача проводилась виплата премії в натуральному вигляді продукцією власного виробництва щомісячно в кількості трьох курей. Дана обставина позивачем та його представником не заперечується.

Враховуючи, що вартість премії виданої в натуральній формі відповідно до розрахункових листів визначалась також в грошовому виразі і відображалась в нарахуваннях, відповідно її вартість відображалась і в частині утримань із заробітної плати, а тому твердження ОСОБА_5 та його представника про незаконне утримання із заробітної плати коштів в сумі 11 443 гривні, 84 копійки, які фактично є вартістю отриманої продукції в натуральній формі є безпідставними.

Звертаючись в суд з позовом, позивач просив також стягнути з відповідача незаконні утримання із заробітної плати за понесені витрати в загальній сумі 2526 гривень.

Із матеріалів справи вбачається, що за період з липня 2015 року по вересень 2017 року із заробітної плати ОСОБА_5 за понесені витрати щомісячно проводилось утримання коштів в різні періоди в сумах по 88 та 98 гривень ( а.с. 49-62).

Однак, із матеріалів справи вбачається, що відповідно до договорів добровільного страхування від 17 липня 2015 року та 22 липня 2016 року вказані суми є страховими платежами та на думку колегії не є незаконними утриманнями із заробітної плати, а тому вимоги позивача про стягнення вказаних сум, як незаконно утриманих із заробітної плати задоволенню не підлягають

Відповідно до положень статей 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належним звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Із матеріалів справи вбачається, що з ОСОБА_5 розрахунок при звільненні був проведений в строк передбачений ст. 116 КЗпП України.

Заявляючи вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку позивач посилається на те, що при звільненні йому не було виплачено заборгованість по заробітній платі, надбавку за класність, доплату за роботу у святкові і неробочі дні та доплату за роботу у нічну зміну.

Однак враховуючи, що обставини, які б вказували на те, що в день звільнення з позивачем не був проведений повний розрахунок в матеріалах справи відсутні, вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі, надбавку за класність, доплату за роботу у святкові і неробочі дні та доплату за роботу у нічну зміну є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку також є безпідставними, такими що не доводяться матеріалами справи, а тому не підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки суд виходив з положень ст. 47 КЗпП України про те, що в день звільнення трудова книжка має бути видана позивачу, однак в зв»язку з затримкою її видачі з вини власника, останній її отримав 02 листопада 2017 року, що є підставою для стягнення середнього заробітку за 11 робочих днів.

Відповідно до положень частини 5 статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи, що в зв»язку з незаконним звільненням ОСОБА_5, останній підлягає поновленню на роботі та з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, в тому числі і за час затримки видачі трудової книжки, рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки подвійне стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу законодавством не передбачено.

Відповідно до розрахункових листків позивача за період з липня 2016 року по грудень 2016 року із заробітної плати ОСОБА_5 були утримані кошти за мобільній зв»язок, який перевищує ліміт в загальній сумі 590 гривень 41 копійка.

Оскільки відповідач не надав доказів того, що ОСОБА_5 був встановлений ліміт на використання коштів мобільного зв»язку, та що фактично мало місце перевищення останнім встановленого ліміту на використання вказаних коштів, колегія суддів вважає, що проведені утримання із заробітної плати ОСОБА_5 є безпідставними, а тому в цій частині висновок суду про відмову в позові є таким що не відповідає обставинам справи, а позовні вимоги підлягають задоволенню із стягненням на користь позивача з ТОВ «Катеринопільський елеватор» безпідставно утриманих із заробітної плати коштів за мобільний зв»язок, який перевищує ліміт в межах заявлених позовних вимог, а саме в розмірі 586 гривень 16 копійок.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та з підстав неповного з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь судові витрати у розмірі сплаченого судового збору у сумі 1920, 00 грн. та витрати за надання правової допомоги адвокатом в сумі 38 403,00 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини 1 статті 133 ЦПКЦПК України).

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України та виходячи із розміру задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_5 сплачені ним судові витрати в сумі 1920 гривень, стягнути з ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь держави судовий збір в сумі 5948 гривень 12 копійок та стягнути з ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_5 здійснені ним судові витрати на дня надання правничої допомоги в сумі 19 980,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року - скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ № 132 від 19 жовтня 2017 року про звільнення ОСОБА_5 з посади водія автотранспортних засобів 1 категорії товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_5 на посаді водія автотранспортних засобів 1 категорії товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 103 285 (сто три тисячі двісті вісімдесят п'ять) гривень 60 копійок без врахування податків та інших обов'язкових зборів.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_5 586 (п'ятсот вісімдесят шість) гривень 16 копійок.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 1920 (одна тисяча дев'ятсот двадцять) гривень.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» на користь держави судовий збір в сумі 5 948 (п'ять тисяч дев'ятсот сорок вісім) гривень 12 копійок.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_5 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 19 980 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят) гривень.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 430 УПК України постанова в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць підлягає негайному виконанню.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

С.І.Бондаренко

Повний текст постанови виготовлений 23 листопада 2018 року.