Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 371/636/16-ц

провадження № 61-28266св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - адвокат ОСОБА_5,

відповідач - селянське (фермерське) господарство «Глорія»,

представник відповідача - адвокат Клапчук Федір Петрович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу селянського (фермерського) господарства «Глорія» на рішення апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Фінагєєва В. О., Журби С. О., Кашперської Т. Ц. від 29 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до селянського (фермерського) господарства «Глорія» (далі - СФГ «Глорія») про визнання договору оренди землі недійсним та зобов'язання повернути земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1800 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої в адміністративних межах Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області.

Восени 2012 року позивач домовилася з відповідачем щодо укладення договору оренди належної їй земельної ділянки, погодивши термін дії договору 5 років. Проте, після отримання восени 2015 року примірника договору № 40 позивачу стало відомо, що 21 вересня 2012 року від її імені укладено договір оренди землі терміном на 10 років.

Посилаючись на те, що умови вказаного договору щодо терміну його дії на 10 років з нею не узгоджувались, указаний договір вона не підписувала, її волевиявлення на укладання такого договору терміном на 10 років не було, ОСОБА_4 просила суд визнати недійсним договір оренди землі від 21 вересня 2012 року № 40, застосувавши наслідки недійсності правочину передбачені статтею 216 ЦК України.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 26 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, отримуючи орендну плату за спірним договором з 2012 року, знала про використання відповідачем спірної земельної ділянки, схвалювала таке використання та отримувала орендну плату за це. Тому, звернувшись до суду з указаним позовом 06 червня 2016 року, позивач пропустила позовну давність, передбачену статтею 257 ЦК України, про застосування якої просив відповідач, що є підставою для відмови у позові.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 29 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Миронівського районного суду Київської області від 26 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано недійсним договір оренди землі № 40 від 21 вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та СФГ «Глорія», площею 3,1800 га, яка розташована на території Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_4 на підставі державного акта серії НОМЕР_2.

Зобов'язано СФГ «Глорія» повернути ОСОБА_4 земельну ділянку площею 3,1800 га, яка розташована на території Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_4 на підставі державного акта серії НОМЕР_2.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки волевиявлення позивача на укладання оспорюваного договору оренди земельної ділянки відсутнє, тому що остання його не підписувала, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи від 17 лютого 2017 року № 13432/13433/16-32/13636/13637/16-32, то в силу вимог частини першої статті 215 ЦК України вказаний правочин є недійсним із застосуванням наслідків його недійсності. Оскільки про існування оспорюваного правочину, укладеного терміном на 10 років, позивач дізналася лише у 2015 році, коли ознайомилася з примірником договору, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу позовної давності, а звернулася до суду з позовом про визнання його недійсним у червні 2016 року, тобто в межах позовної давності.

У вересні 2017 року СФГ «Глорія» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що до вимог позивача сплинула позовна давність, оскільки перед укладенням спірного договору позивач вчиняла дії, спрямовані на його укладення, шляхом надання необхідних документів, а в подальшому отримувала орендну плату, тому, на думку особи, що подала касаційну скаргу, позивач була обізнана про існування такого договору. Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що її волевиявлення було спрямовано на укладання договору оренди терміном на 5 років.

У грудні 2017 року до касаційного суду надійшли заперечення представника ОСОБА_4 на касаційну скаргу, у яких зазначає, що отримання орендної плати не свідчить про обізнаність позивача з умовами договору в частині терміну його дію, а тому доводи касаційної скарги є безпідставними, а оскаржуване рішення апеляційного суду законним та обґрунтованим.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

До Верховного Суду надійшла вказана справа.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що ОСОБА_4є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1800 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої в адміністративних межах Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 17 лютого 2017 року № 13432/13433/16-32/13636/13637/16-32, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, підписи від імені ОСОБА_4 в графі «орендодавець____ОСОБА_4» на договорі оренди землі від 21 вересня 2012 року № 40, виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_4. Підпис від імені ОСОБА_4 в графі «орендодавець ОСОБА_4» в акті приймання-передачі земельної ділянки (паю) від 21 вересня 2012 року, виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_4.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» передбачена письмова форма договору оренди землі.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Установивши під час розгляду справи факт відсутності волевиявлення ОСОБА_4 (орендодавця) на укладення спірного договору оренди землі, оскільки згідно з вказаним експертним висновком цей договір останньою не підписано, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання такого договору недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України та застосування наслідків його недійсності.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо спливу позовної давності до вимог ОСОБА_4

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд установив, що позивач дізналася про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише у 2015 році, отримавши від відповідача примірник договору, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу позовної давності.

Доводів на спростування вказаного матеріали справи не містять, а відповідач, заперечуючи даний факт, протилежного не довів; доказів ознайомлення позивача з умовами спірного договору раніше зазначеного позивачем строку не надав. Крім того, заперечуючи проти позову, відповідач посилався на можливість позивача дізнатися про умови спірного договору раніше, звернувшись до компетентних органів, в тому числі і управління Держкомзему у Миронівському районі, де був зареєстрований договір. Тим самим, визнавши факт не надання позивачу інформації щодо умов спірного договору оренди землі.

Посилання відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач вчиняла дії, спрямовані на його укладення, шляхом надання необхідних документів, отримувала плату за користування землею є таким, що суперечить нормам статті 261 ЦК України.

Отримання позивачем орендної плати протягом 2012-2015 років не спростовує факт відсутності вільного волевиявлення останньої на укладання оспорюваного договору на умовах, що в ньому викладені.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, зводяться до посилань на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував, та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовані норми матеріального права.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення апеляційного суду без змін.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року було зупинено виконання рішення апеляційного суду Київської області від 29 серпня 2017 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу селянського (фермерського) господарства «Глорія» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Київської області від 29 серпня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило