Справа № 466/7930/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року м Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з ОСОБА_1,

справа №466/7930/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

за участю представника позивача ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

03.10.2018 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на його користь 84828,77 грн. заборгованості за договором позики від 03 грудня 2013 року, три відсотки річних за користування позикою в сумі 12300 грн., а також судовий збір у розмірі 971,29 грн.

Позов мотивовано тим, що 03.12.2013 ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 3000 (три тисячі) доларів США та останній зобовязується віддати до 01.04.2017, однак до сьогоднішнього часу борг не повертає. Оскільки відповідач порушив взяті на себе зобовязання, проценти за користування коштами не сплачував, добровільно кошти не повертає, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Ухвалою від 14.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі договору від 28.09.2018 /а.с.26/ позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, та рекомендованими повідомленнями, які містяться в матеріалах справи /а.с.36,41/, відзиву на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Суд встановив, що згідно розписки від 03.12.2013 року ОСОБА_3 позичив 3000 (три тисячі) доларів США у ОСОБА_2 та зобовязався віддати до 01.04.2017 року/а.с.42 зворот/.

Окрім цього суд встановив, що грошові зобовязання відповідач до цього часу не виконав.

Загальна сума заборгованості становить: 84828,77 грн. заборгованості за договором позики від 03 грудня 2013 року та три відсотки річних за користування позикою в сумі 12300,17 грн.

Відповідно до вимог ст. 625 ч.2 ЦК України, на яких позивач ґрунтує свої позовні вимоги, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями гл.71 ЦК України.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК).

У справі, яка розглядається, суд, установив, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, і приходить до висновку про виникнення боргового зобовязання у ОСОБА_3

Щодо стягнення 3% річних від простроченої суми, то на думку суду, за змістом ст.625 ч.2 ЦК України, нарахування 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за простро- чення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, відкриття виконавчого провадження, його виконання чи його зупинення.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобовязання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином, задовольняючи позов, суд виходить із того, що боржник не може бути звільнений від передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити повністю та стягнути проценти за користування позикою з відповідача ОСОБА_3

Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 971,29 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - 84828,77 грн. заборгованості за договором позики від 03 грудня 2013 року, три відсотки річних за користування позикою в сумі 12300,17 грн., а також судовий збір у розмірі 971,29 грн., а всього 98100,23 (девяносто вісім тисяч сто гривень 23 коп.)

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (гуртожиток).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 29.12.2018 року.

Суддя ОСОБА_5