Постанова

Іменем України

28 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 760/8675/15-ц

провадження № 61-5525 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-відповідач-ОСОБА_4,
відповідач-позивач -ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду м. Києва від 31 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнення грошової компенсації; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя.

Встановив:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнення грошової компенсації.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, посилалася на те, що вона та відповідач перебували в шлюбі з 23 травня 2007 року. 03 липня 2014 шлюб між сторонами розірвано відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва, яке набрало чинності 15 липня 2014 року.

В період шлюбу, приблизно в серпні-вересні 2012 року,сторонами за спільні кошти придбано квартиру АДРЕСА_1 за суму приблизно 600`000,00 грн шляхом укладання відповідачем з публічним акціонерним товариством холдинговою компанією «Київміськбуд» (далі - ПАТ ХК «Київміськбуд») договору про інвестування в будівництво, на підставі якого вносились в період шлюбу в 2012 році до ПАТ ХК «Київміськбуд» їх спільні кошти на придбання квартири. В наступному право власності на квартиру відповідач оформив особисто на себе отримавши відповідне свідоцтво після розірвання шлюбу. Проте, оскільки квартира була придбана в період шлюбу за спільні їх кошти, позивач вважає, що відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вона є спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, посилається на те, що в період шлюбу ними придбано автомобіль марки GeelyMK-CROSS двигун НОМЕР_2, кузов НОМЕР_3,чорного кольору, 2013 року випуску. Право власності на автомобіль було оформлено на відповідача. Оскільки автомобіль був придбаний в період шлюбу за спільні їх кошти, позивач вважає, що відповідно він є спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, просила визнати зазначене вище майно спільною сумісною власністю та розділити його між сторонами, визнавши за нею право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 та стягнути з відповідача компенсацію половини ринкової вартості автомобіля марки Geely МК- ROSS двигун НОМЕР_2, кузов НОМЕР_3, чорного кольору, 2013 року випуску, яка відповідно до висновку експерта складає 148 439,10 грн, залишивши автомобіль у особистій приватній власності відповідача.

У лютому 2016 судом ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що у період з 23 травня 2007 року по 03 липня 2014 року він перебував у шлюбі із позивачем ОСОБА_6 У період шлюбу ними за спільні кошти придбано будинок АДРЕСА_8 та земельна ділянка за тією ж адресою.

У зв'язку з цим, в порядку поділу майна подружжя просив визнати за ним та за позивачем право власності за кожним на 1/2 частини будинку АДРЕСА_8 а також, визнати право власності за кожним на 1/2 частину земельної ділянки за вказаною адресою.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільного сумісного майна подружжя, стягнення грошової компенсації задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 ? частини ринкової вартості автомобіля марки GeelyMK-CROSS, номер кузова НОМЕР_1, чорного кольору, 2013 року випуску, в розмірі 74 219,55 грн. В задоволенні інших вимог ОСОБА_6 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/4 частини житлового будинку, загальною площею 84,8 кв. м, житловою площею 46,7 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_8; визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/4 частини земельної ділянки, площею 0,01000 га, кадастровий номер НОМЕР_4, розташованої за тією ж адресою; визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/4 частини житлового будинку, загальною площею 84,8 кв. м, житловою площею 46,7 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_8 визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/4 частини земельної ділянки, площею 0,01000 га, кадастровий номер НОМЕР_4, розташованої за тією ж адресою. В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторонами частково доведено належними та допустимими доказами набуття спірного майна у період шлюбу, а тому воно підлягає поділу між подружжям. Що стосується відмови у задоволенні позову в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_3, суд виходив з того, що ОСОБА_5 набув право власності на квартиру після розірвання шлюбу, тому квартира не є спільним майном подружжя.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 про поділ квартири АДРЕСА_4 та в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судового збору скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Визнано 62/100 частини квартири АДРЕСА_4, загальною площею 59,8 кв.м., житловою площею 30,1 кв. м спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: визнано за ОСОБА_8 право власності на 31/100 частини квартири АДРЕСА_4, загальною площею 59,8 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м; визнано за ОСОБА_6 право власності на 31/100 частини квартири АДРЕСА_5, загальною площею 59,8 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м; вирішено питання про розподіл судових витрат; в іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_3 є передчасними, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У касаційній скаргзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції при розгляді справи дійшов односторонніх та передчасних висновків про часткове задоволення позову, оскільки ним неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

У запереченнях на касаційну скаргу, поданих у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить відхилити касаційну скаргу ОСОБА_5, а рішення апеляційного суду без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

31 січня 2018 року вказану справу передано на розгляд до Верховного Суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України (далі - СК України) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя

Згідно із частинами 1, 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 3 статті 61 СК України визначено, щоякщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Судами установлено, що частину коштів на оплату договору купівлі-продажу майнових на квартиру АДРЕСА_7 отримано від продажу 10 серпня 2012 року квартири АДРЕСА_6, яка належала ОСОБА_5 на праві особистої приватної власності. Вказані обставини не заперечувалися ОСОБА_6

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про визнання частини спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя, оскільки сам по собі факт реєстрації ОСОБА_8 права власності на квартиру АДРЕСА_7 після розірвання шлюбу не є підставою для того, щоб вважати її його особистою приватною власністю, оскільки спірну квартиру проінвестовано сторонами у період шлюбу.

Оскільки, придбання квартири АДРЕСА_7 здійснено частково за рахунок особистих коштів ОСОБА_5 (210 000, грн), тому 38/100 частини квартири відповідно до положень статті 57 СК України є особистою власністю ОСОБА_5, а 62/100 частин квартири є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які і підлягають поділу між ними в рівних частках. Отже, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за кожним підлягає визнанню по 31/100 частин квартири АДРЕСА_7.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 посилається на порушення апеляційним судом норм матеріального права та процесуального права та зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірна квартира є об'єктом спільного майна подружжя, оскільки право власності на неї зареєстровано після розірвання шлюбу. Крім того посилається на те, що судом апеляційної інстанції при ухваленні рішення не враховано вартість ремонтних робіт, які ОСОБА_5 оплатив особисто. Слід зазначити, що суд апеляційної інстанції надав належну оцінку доказам у справі та обґрунтовано дійшов висновку про те, що спірна квартира частково є об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, оскільки кошти на придбання вказаної квартири інвестувалися у період шлюбу сторін.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судового рішення відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 31 вересня 2016 рокузалишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_5.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська