Справа № 206/5357/18
Провадження № 2/206/1434/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

в складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Стахів О.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Управління - служба у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради, Управління - служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини, -

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

З квітня 2014 року по лютий 2018 року позивач та відповідач перебували у цивільному шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька - ОСОБА_7. Весь час сім'я проживала у батьків позивача. 09.02.2018 через непристойну поведінку відповідача, а також те, що вона не достатньо часу приділяла вихованню дитині, у сторін виникла сварка. Після чого відповідач зібрала свої та дитячі речі та виїхала разом із дитиною. Позивач вказаному завадити не зміг. Позивач дуже хвилюється за дитину, оскільки відповідач вкрай недбало відноситься до своїх материнських обов'язків, в той час як саме батьки позивача допомагали доглядати за дитиною. Житло, куди виїхала відповідач з донькою винаймається її матір'ю, з якою проживають її четверо дітей, їхня сім'я неблагонадійна, а тому позивач впевнений, що для його дитини там відсутні всі необхідні умови. Відповідач усіма можливими шляхами перешкоджає позивачу відвідувати дитину та приймати участь у її житті. Позивач також зазначив, що відповідач веде розкутий спосіб життя. Виходячи з вищевикладеного, позивач просив визначити місце проживання доньки ОСОБА_7 разом із ним.

Не погоджуючись із заявленими вимогами, відповідач зазначила, що обставини на які посилається позивач у позові, окрім їхнього спільного проживання, не мають нічого спільного з дійсністю. Так, дійсно, з квітня 2014 року по лютий 2018 року позивач та відповідач перебували у цивільному шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька - ОСОБА_7. Однак, причиною сварки 08.02.2018 стало те, що позивач вживав спиртні напої, не працював, провокував скандали, навіть незважаючи на присутність малої дитини. Коли їхній доньці виповнилось 8 місяців, відповідач була змушена піти працювати, оскільки позивач має зобов'язання зі сплати аліментів на іншу його дитину, 2010 року народження, при цьому, матеріально позивач взагалі не допомагав, лише його мати - ОСОБА_8 Приблизно у 2016 році, позивач працевлаштувався на роботу, однак згодом був звільнений за постійні порушення трудової дисципліни. У вказаний період, позивач вже мав систематично сплачувати аліменти і на доньку ОСОБА_7. 08.02.2018 відповідачу, яка знаходилась на роботі у магазині «Варус», подзвонив позивач у нетверезому стані, в цей же час до неї підійшов співробітник магазину, та почав її щось питати по роботі, однак, позивач це сприйняв інакше, почав її ображати. Після роботи відповідач приїхала за їхнім місцем проживання, де позивач, будучи у нетверезому стані, влаштував сварку, та продовжував у присутності своїх батьків та доньки, в ході чого погрожував відповідачу її вбити, намагався вдарити, проте його батьки виштовхали із будинку, і він пішов до сараю. На наступний день відповідач зібрала свої речі та речі дитини та вони попрямували до її матері. Дійсно, мати відповідача проживала в орендованій квартирі, однак причиною цього було проведення ремонту у будинку який вона придбала. У той час у квартирі проживали її мати, чоловік матері та їхні двоє дітей. Навесні 2018 відповідач познайомилась на роботі із ОСОБА_9, та влітку між ними було укладено шлюб. Також, відповідач зазначила, що вона вже рік працює на одному і тому самому місці продавцем у магазині «Варус», за місцем роботи характеризується лише позитивно, має роботу з грішми. В даний час вони разом із ОСОБА_7 проживають у квартирі ОСОБА_9, у сім'ї якого, також, є заміський будинок, де вони разом з дитиною влітку відпочивають кожний вихідний. Як у квартирі так і будинку є всі умови для дитини для її морального та фізичного розвитку, вона знаходиться в атмосфері любові та поваги, та не бачить п'яних дебошів. При цьому, відповідач також не погоджується із тим, що за місцем проживання позивача є необхідні умови для проживання дитини, що обумовлюється кількістю осіб, які в ньому проживають, враховуючи площу будинку, відсутність елементарних побутових умов (гарячої води, тощо). Окрім того, відповідач жодного разу не чинила перешкод у спілкуванні дитини з позивачем та його батьками, в той же час, саме позивач аліменти на утримання дитини не сплачує, піклуватись про дитину не бажає. Враховуючи вищевикладене, відповідач просила відмовити позивачу у задоволенні його вимог.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

19.10.2018 у даній справі відкрито провадження.

23.11.2018 відповідачем надано відзив на позовну заяву.

04.12.2018 від представника Управління - служба у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

19.12.2018 від представника Управління - служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Під час розгляду справи судом заслухано пояснення сторін, та їх представників, розглянуто клопотання, допитано свідків, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 20.12.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_7, батьками дитини записано позивача та відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 26.09.2014 Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, серія НОМЕР_3 (а.с. 8).

Відповідно до копії довідки № 3225 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, станом на 11.05.2018, за адресою: АДРЕСА_1 значаться позивач, відповідач, донька ОСОБА_7, ОСОБА_8 - власник, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (а.с. 9).

Згідно із актом обстеження умов проживання від 08.05.2018, за адресою: АДРЕСА_1, житло складається із трьох кімнат, умови проживання задовільні, в наявності всі необхідні меблі, побутова техніка, в кімнатах чисто, прибрано. Для дитини виділено місце для відпочинку, в наявності дитячий диванчик, іграшки, особисті речі. За результатом виходу встановлено, що за місцем мешкання батька створені всі необхідні умови для проживання доньки ОСОБА_7, 2014 року народження (а.с. 12).

У відповідності до характеристики ОСОБА_1, підписаної директором ТОВ «Любимівський гранітний кар'єр» зазначено, що ОСОБА_1 за час роботи, а саме з 01.03.2018 на посаді дробильника зарекомендував себе як добросовісний робітник, порушень трудової дисципліни не має (а.с. 14).

Згідно із характеристикою голови територіальної ради ж.м. Чаплі Терещенко Ю.С., ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони. Зі слів сусідів постійно займався з дитиною як належить батькові (а.с. 15).

З довідки про доходи № 023/18 від 11.05.2018 вбачається, що ОСОБА_1 з березня по квітень 2018 року нарахована заробітна плата у розмірі 8527,78 грн., утримані аліменти становлять 1860,00 грн. (а.с. 16).

Відповідно до копії сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду від 04.05.2018, наркологічні протипоказання до виконання обов'язків слюсара - ремонтника не виявлено (а.с. 17).

В той же час, відповідно до копії рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2016 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 27.04.2016 і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 24.05.2016 (а.с. 56).

Згідно копії протоколу серії ГП № 166626 від 18.02.2018, ОСОБА_1 08.02.2018 року близько 21:00 год. за адресою: АДРЕСА_3, вчинив сварку зі своєю «громадянською дружиною» ОСОБА_3, в ході якої виражався нецензурною лайкою та погрожував, чим вчинив психологічне домашнє насилля, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 53).

06.08.2018 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, було закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 54-55).

13.07.2018 між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 зареєстровано шлюб, про що 13.07.2018 Соборним районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області видано відповідне свідоцтво про шлюб. Прізвище «ОСОБА_3» змінено на «ОСОБА_3» (а.с. 48).

Згідно із характеристикою, наданою керуючим магазином Варус № 22 ОСОБА_13, ОСОБА_3 з 21.11.2017 працює на посаді продавець-касир. За період перебування на посаді, по теперішній час, зарекомндувала себе позитивно. Ділові якості проявила на найвищому рівні, постійно прагне до самовдосконалення, за характером спокійна, врівноважена, жодної скарги від клієнта сфери обслуговування не надходило, тільки позитивні відгуки. В колективі користується повагою та авторитетом. Стажирувала молодих співробітників. У порушенні техніки безпеки помічена не була (а.с. 59).

Згідно із характеристикою, наданою керуючим магазином Варус № 37, ОСОБА_9 з 01.09.2016 працює на посаді комірника. За період перебування на посаді зарекомендував себе позитивно. За характером спокійний та врівноважений. За професійне виконання посадових обов'язків було проведено підвищення категорії працівника (а.с. 63).

Відповідно до довідки № ОМ - 00001856 ТОВ «ОМЕГА», ОСОБА_3 з 31.11.2017 працює у ТОВ «ОМЕГА». Дохід з 01.05.2018 по 31.10.2018 склав 17899,43 грн. (а.с. 60).

У відповідності до довідки КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 311» Комбінованого типу» ДОР від 08.11.2018, дитина ОСОБА_7, 2014 року народження, дійсно відвідує дошкільний заклад освіти № 311 з червня 2018 року по даний час (а.с. 61).

Згідно із характеристикою на дитину ОСОБА_7, 2014 року народження, ОСОБА_7 виховується матір'ю (ОСОБА_3) та вітчимом (ОСОБА_9), які приводять та забирають її з дошкільного закладу. Дівчинка завжди охайна, чисто вдягнена. Батьки багато часу та зусиль приділяють вихованню дитини. ОСОБА_7 добра, вихована, контакт з дітьми встановлює вільно. Програму вікової групи засвоює на достатньому рівні (а.с. 62).

Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, дата реєстрації 03.08.2018 (а.с. 50).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 18.01.1999, ОСОБА_9 є співвласником квартири АДРЕСА_2 (а.с. 51).

Відповідно до акту обстеження умов проживання Управлінням - службою у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради було встановлено, що обстеживши умови проживання дитини ОСОБА_7, 2014 року народження за адресою: АДРЕСА_2, для проживання та розвитку дитини створено належні умови, наявне окреме ліжко, стіл та ігровий куточок (а.с. 68).

19.12.2018 за № 257/05-38 Виконавчим комітетом Соборної районної у місті Дніпрі ради складено висновок щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_7, 2014 року народження, за змістом якого було за доцільне визначити місця проживання ОСОБА_7 з матір'ю ОСОБА_3 (а.с. 100-101).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач, тобто мати дитини має постійне місце проживання та джерело існування, вона створила належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Так, ч. 1 ст. 160 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частинами 1, 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частинами 4, 5 ст. 161 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі іншихдокументів, які стосуються справи.

У відповідності до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

При вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей, що відповідає положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У п. 1 ст. 9 конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, щодо підтримки ідеї про те, що в усіх рішеннях, які стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

При цьому, згідно п. 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини,бути розлучена зі своєю матір'ю.

В той же час, в справі не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю.

Наведене узгоджується з правовим висновком ВСУ у справі № 6-2445цс 16 від 14.12.2016.

Крім того, свідчення допитаних в судовому засіданні свідків, як зі сторони позивача так і відповідача, які зазначили відносно останніх, щодо їх неналежної поведінки їх як батьків, відсутності у них (матері/батька) необхідних умов для проживання дитини, судом до уваги не беруться, оскільки допитані свідки є близькими людьми сторін по справі, а тому, суд не може їх вважати об'єктивними, оскільки такі особи є прямо зацікавленими у результатах розгляду справи, та їх покази суперечать встановленим обставинам справи, в тому числі на підставі письмових доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд з урахуванням встановлених обставин, діючи передусім в інтересах дитини, виходить, також, із оцінки середовища проживання дитини, висновку компетентного органу щодо доцільності проживання дитини з одним із батьків, ролі у житті дитини, яку відіграють батько і мати, тривалістю часу проведеного із матір'ю, що може стати важливим чинником при визначенні інтересів цієї дитини, а також, не доведення зі сторони позивача обставин викладених у позовній заяві, зокрема щодо негативної поведінки відповідача, як матері, та прояву негативного впливу на дитину.

В той же час, суд звертає увагу позивача, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини - ч. 1 ст. 153, ч. 3 ст. 157 СК України.

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, оцінивши наявні докази, суд вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 19, 160, 161 СК України, ст. 8, 11, 12 Законом України «Про охорону дитинства», ст. 29 ЦК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до відповідача ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) треті особи: Управління - служба у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, 51, ідентифікаційний код юридичної особи 25514504), Управління - служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради (місцезнаходження: м. Дніпро, пл. Шевченка, буд. 7) про визначення місця проживання дитини відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28.12.2018.

Головуючий суддя: К.С. Маштак