"27" грудня 2018 р.
Справа №642/6102/17
Провадження №2/642/123/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Шрамко Л.Л.,

з участю секретаря - Тугая К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 Мілорада Звездара про розірвання шлюбу,

встановив:

Позивачка звернулась у грудні 2017 року до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 вересня 2010 року бюро ЗАЦС Республіки Чорногорія.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейні відносини не склалися, ще під час вагітності вона повернулася в Україну. Їх подружнє життя проходило окремо один від одного стали, оскільки вона не могла залишити в Україні батьків похилого віку, а чоловік покинути власний бізнес. Відносини між ними погіршувалися, виникали скандали, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків, з 2013 року мешкають окремо вони. Дитина проживає з позивачем

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, зазначила, що шлюбні стосунки припинені і їх поновлення є неможливим, почуття любові та поваги втрачено.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи сповіщався належним чином - у відповідності до ст.. 498 ЦПК України шляхом направлення судового доручення до компетентного суду Республіки Сербія за місцем реєстрації відповідача. Судове доручення повернуто на адресу Ленінського районного суду м. Харкова без виконання.

У справі про стягнення аліментів позивач направив Ленінському районному суду м.Харкова відповідь на позов, де зазначив, що у суді у Чорногорії, м. Будва, триває процес щодо розірвання шлюбу, однак доказів розірвання шлюбу суду не надано.

Суд, вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню на підставі наступного.

Відповідно до витягу з книги актів цивільного стану про одруження від 17.09.2010, 12 вересня 2010 року у Общині Будва Чорногорії було укладено шлюб між ОСОБА_3 Мілорадом та Новосельцевою (у шлюбі ОСОБА_3) В.В.

Вказаний витяг було перекладено з сербської мови на українську мову перекладачем ОСОБА_4 та скріплено печаткою Бюро перекладів «Гольфстрім».

Крім того, з копії паспорта позивача серія МТ 131448 від 28.10.2010 вбачається, що в графі сімейний стан проставлено штамп паспортного відділу про те, що зареєстровано шлюб бюро ЗАГСу Республіка Чорногорія Община Будва 12.09.2010 з ОСОБА_3 Мілорадом, ІНФОРМАЦІЯ_2

З свідоцтва про народження серія 1-ВЛ 3217464 від 16.11.2010 вбачається, що 31 жовтня 2010 року у сторін народилася дитина ОСОБА_3, батьками в яких вказані сторони по справі.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянином України та іноземцем, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного Кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародними договором України.

Згідно зі ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє місце проживання.

Згідно з ч.1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 року №24-754/0/4-13, справи про розірвання шлюбу між одним з подружжя громадянином України та другим із подружжя незалежно від його громадянства, підсудні судам України.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один із яких проживає в Україні, питання підсудності визначається загальними правилами, встановленими ст. 110 ЦПК України.

Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 279 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між особою в Україні здійснюється за законом України.

Згідно з положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

На підставі ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Загальна декларація прав людини від 10.12.1948 у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

За вищенаведених обставин суд приходить до висновку, що шлюб сторін існує лише формально, поновлення шлюбних відносин є неможливим, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їхньої дитини, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

За проханням позивачки слід залишити їй шлюбне прізвище ОСОБА_3.

На підставі викладеного, керуючись 4,5, 12, 13,89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: 61040, АДРЕСА_1) та ОСОБА_1 Мілорадом Звездара (місце проживання: Белград, Сербія, вул. Стієпана Любіше, 014) зареєстрований 12 вересня 2010 року в бюро ЗАЦС Республіки Чорногорія, Община Будва (актовий запис №113 від 12.09.2010 року.

Після розірвання шлюбу залишити позивачеві дошлюбне прізвище ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Л. Шрамко