320/5100/18
27.07.2018
Провадження № 2/321/1019/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження в справі

27 липня 2018 року м. Василівка

Суддя Василівського районного суду Запорізької області Пушкарьова С.П., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області про визначення недійсним права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з моменту укладання договору купівлі продажу будинку, тобто з 10 листопада 2006 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

24.07.2018 р. до Василівського районного суду Запорізької обл. за визначеною ухвалою Апеляційного суду Запорізької обл. від 17.07.2018 р. підсудністю надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області про визнання недійсним права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з моменту укладання договору купівлі продажу будинку, тобто з 10 листопада 2006 року.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження по справі, суд приходить до наступного:

Відповідно до заяви ОСОБА_1 вказує, що Мелітопольським міськрайонним судом в 2010, 2012 році було винесено процесуальне рішення, яким суд безпідставно наділив правом власності земельною ділянкою ОСОБА_2 та визнав договір дарування земельної ділянки від 25.10.2007 р. ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 недійсним.

На думку позивача, відповідач по справі Мелітопольський міськрайонний суд ухвалив завідомо неправосудне рішення, яке у подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 20.04.2011 р. (а/с 11) було скасовано, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя на основі Конституції та законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи у суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Як вбачається з ч. 2 ст. 124 Конституції України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді та переданий на його розгляд з такими вимоги.

Проте, як вбачається з позовної заяви, між позивачем та Мелітопольським міськрайонним судом зазначені правовідносини не виникли, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) судів (суддів), вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судів (суддів) є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

В звязку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), повязаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Відповідно до Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Верховний суд є найвищим судом в системі судоустрою України (ч. 2 ст. 125 Конституції України). .

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції у порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження в справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких умов суд приходить до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Враховуючи викладене, керуючись п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

У відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області про визначення недійсним права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з моменту укладання договору купівлі продажу будинку, тобто з 10 листопада 2006 року - відмовити.

Розяснити позивачці, що відмова у відкритті провадження в справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

Копію ухвали суду разом із заявою та всіма додатками до неї надіслати позивачці.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційної інстанції.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4