24 липня 2018 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 24 липня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 30 липня 2018 року.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 який успадкував від батька ОСОБА_4
Позивач вказує, що крім нього в будинку зареєстровані та проживають його сестра ОСОБА_5, 1952 р.н. та її донька ОСОБА_6, 1982 р.н. А також, що відповідачі по справі, його племінники, а саме: ОСОБА_3 зареєстрована в будинку з 23.06.1993 р., однак з 2007 року і по теперішній час в зазначеному будинку не проживає. ОСОБА_7 зареєстрований 21.04.1999 року , але з початку 2016 року по теперішній час не проживає.
У зв'язку із чим позивач, ОСОБА_1, просить суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, особами, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до розпорядження Ужгородського міськрайонного суду від 17.04.2018 року №135 у зв'язку із неможливістю головуючого по справі судді Лемак О.В. виконання повноважень судді що зумовлено довготривалим лікуванням , було поведеного повторний автоматизований розподіл справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями визначено головуючим суддею Фазикош О.В.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до заяви від 22.12.2017 року позивач просить розглянути справу у його відсутності, та задовольнити його позовні вимоги. Від представника позивача ОСОБА_8 24.07.2018 року на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності ОСОБА_9 та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі просить такі задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не подавали.
На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223,280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_1 про спадщину за законом на житловий будинок спадкоємцем житлового будинку що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1.
Відповідно до довідки виданої Ужгородським районним бюро технічної інвентаризації нерухомого майна від 14 вересня 2017 року №281/01-14 житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами що розташовувався за адресою АДРЕСА_1 був зареєстрований Ужгородським державним районним підприємством технічної інвентаризації 27 жовтня 2001 року на праві приватної власності за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, виданого Ужгородською районною нотаріальною конторою Закарпатської області (держаним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Закарпатської області Житко Ольгою Іванівною) 25 вересня 2000 року.
Зі змісту довідки від 29.09.2017 року №4648 виданої Холмківською сільською радою громадянину ОСОБА_1 у зв'язку із перейменуванням ІНФОРМАЦІЯ_5 його адресу змінено з АДРЕСА_1, житловий будинок один і той самий.
Відповідно до довідки Холмківськї сільської ради від 13.09.2018 року №4410 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни: ОСОБА_1 1952 року народження, ОСОБА_11, 1950 року народження, ОСОБА_6, 1982 року народження, ОСОБА_2, 1981 року народження, ОСОБА_12, 1976 року народження.
З довідки Холмківської сільської ради від 29.09.2017 року №4642 вбачається, що ОСОБА_13, 1976 року народження яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, за вказаною адресою з 2007 року фактично не проживає.
Зі змісту довідки Холмківської сільської ради від 29.09.201 року №4643 вбачається, що ОСОБА_2, 1981 року народження який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, за вказаною адресою з січня 2016 року фактично не проживає.
Згідно акту про не проживання від 13.09.2017 року вказано, що комісією Холмківської сільської ради, в присутності понятих-сусідів ОСОБА_14 та ОСОБА_15, складено даний акт про те, що в будинку АДРЕСА_1 не проживає та господарство не веде: ОСОБА_13 та ОСОБА_16.
Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.
До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство).
Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім ' ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може биту безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності . тимчасова відсутність наймача, членів його сім'ї не потребує згоди інших членів сім'ї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців.
З матеріалів справи встановлено між відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та позивачем не було укладено договір найму вказаної квартири, а також того, що відповідачі здійснюють плату за користування житловим приміщенням та за комунальні послуги. Окрім того наявні докази того, що вказані особи протягом тривалого часу за місцем реєстрації не проживають.
В той же час, реєстрація відповідачів за вказаною адресою, створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном.
Відповідно до ч.1 ст383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Статтею 155 ЖК України встановлені гарантії прав громадян, які мають в приватній власності жилий будинок (квартири), а саме жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.
Такі ж гарантії встановлені і ст.321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом норм матеріального права, зокрема ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України правом користування житлом, якій знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство.
Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Враховуючи, що ОСОБА_1. є власником спірного житлової квартири, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не мають права порушувати його законні права на володіння та користування належного йому будинку, в тому числі право на проживання в житловому будинку. ОСОБА_1 має право на володіння та користування належним йому житловим будинком на праві власності незалежно від стосунків, які склалися між сторонами та незалежно від наявності у них іншого житла.
Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не надали суду доказів щодо своїх правових підстав користування спірним житлом, суду не надано відомостей, які б спростовували твердження позивача, право власності ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Таким чином, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, після набуття ним законної сили, є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.
Відповідно до положень ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України, якими передбачено зміст, порядок, захист здійснення права власності та його непорушність, враховуючи вищезназначені обставини, можна погодитись з доводами позивача, що реєстрація відповідачів в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає в реалізації його прав власника спірного жилого приміщення, які підлягають відновленню, зокрема, і шляхом усунення перешкод у користуванні житловим будинком, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням .
Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 29, 316, 317, 319, 391 ЦК України, ст. 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. .ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2, на користь позивача ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір пропорційно в розмірі 640 грн. та стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір пропорційно в розмірі 640 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду Фазикош О.В.