Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2018 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді - Безрук Т.В.,

за участю секретаря- Чемезової Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Волноваха цивільну справу № 221/3254/18 за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Волноваський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану, про встановлення факту та зобовязання внести зміни до актових записів,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту та зобовязання заінтересованої особи внести зміни до актових записів, вказуючи, що її дошлюбне прізвище ОСОБА_2 та її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 У її свідоцтві про народження національність батька вказана - українець. У свідоцтві про народження її батька, ОСОБА_3, батьками вказано ОСОБА_4,- німця за національністю, та ОСОБА_5, - українку за національністю.

ЇЇ дід, ОСОБА_4, був за національністю німцем, під час війни мешкав в Україні, у 1944 році був репатрійований до Німеччини, де отримав громадянство Німеччини.

17.07.2010 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на - ОСОБА_6. У шлюбі народилося двоє доньок: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Маючи німецькі коріння, у її родині шанувалися німецькі традиції, члени родини вивчали німецьку мову та культуру. У Німеччині проживають родичі, з якими вона підтримує стосунки.

У теперішній час, бажаючи відновити та зберегти своє етнічне походження, їй необхідно встановити факт її німецького походження.

У лютому 2018 року вона зверталася до Докучаєвського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану з питанням внесення змін до актових записів про народження її доньок та до свідоцтва про шлюб, у яких просила вказати її національність - німка, але їй було відмовлено через відсутність в актових записах графи, що вказує на національність.

Оскільки позасудовим порядком не вдалося внести зміни, вона просила в судовому порядку встановити факт, що вона за національністю є німкою; зобовязати заінтересовану особу внести зміни до актового запису про її шлюб з ОСОБА_6, вказавши її національність- німка та зобовязати внести зміни до актових записів про народження її доньок, вказавши, що їх матірю є німка за національністю.

У судове засідання заявник не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала.

Заінтересована особа, Волноваський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану, в судове засідання представника не направила, подала заяву про розгляд справи без його участі, рішення просила прийняти на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі свідоцтва про народження серії V-НО № 275620 від 03.10.1981 року, виданого виконкомом Докучаєвської міської ради Волноваського району Донецької області на імя ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, встановлено, що її батьками записано ОСОБА_3, українця за національністю та ОСОБА_2

Відповідно до свідоцтва про народження серії ЯЕ № 329239, виданого 21.04.1955 року Костянтинівським міськЗАГС Сталінської області та оформленого російською мовою на імя (мовою оригіналу) «ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4», його батьком записаний «ОСОБА_11, национальность - немец».

Тобто, враховуючи походження батька заявниці від батьків, один з яких за національністю є німцем, він, а відповідно і заявниця, є німцями за походженням.

Заявниця має родичів , що мешкають у Німеччині, підтримує з ними стосунки. Вона вважає себе німкою, вивчає німецьку мову, дотримується німецьких традицій.

Однак, маючи родичів німецької національності та, усвідомлено маючи право вибору національності одного з батьків, в жодному документі не зазначено її національності. Оскільки заявниця бажає поновити своє німецьке коріння, їй необхідно встановити свою належність до німецької національності, що вона не має можливості здійснити позасудовим порядком, тому вона просить в судовому порядку встановити, що за національністю вона є німкою та внести такі відомості до актових записів про шлюб та про народження її дітей, де вказати національність матері - німка.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути розглянуті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

На підставі Указу Президента України №70/99 від 27 січня 1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачаються настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових прав в залежності від національності особи.

Статтею 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» визначено, що до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Стаття 11 того ж Закону вказує, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність.

У відповідності з вимогами ст.ст. 269, 270, 300 Цивільного кодексу України право на національність є особистим немайновим правом.

Відповідно до ст. 269 Цивільного кодексу України особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом, а відповідно до ст. 271 Цивільного кодексу України, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері приватного життя.

Статтею 300 Цивільного кодексу України закріплено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з п. 3 ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються права корінних народів і національних меншин.

Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 року № 703/97-ВР встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997- ВР, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в цій Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими.

Частиною 1 статті 11 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР визначено, що сторони зобов'язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім'я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах.

Починаючи з 1992 року на підставі постанови Верховною Радою України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження» від 26 червня 1992 року № 2503-XII діючим законодавством України не передбачено визначення національності фізичної особи - громадянина України, тобто з прийняттям вказаної постанови з паспорту громадянина України та свідоцтва про народження була виключена графа про національність.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків книг реєстрації актів цивільного стану та описів бланків свідоцтв, що видаються державними органами реєстрації актів цивільного стану» від 12 вересня 2002 року № 1367, яка в наступному втратила силу в зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2010 року № 1025 в новій редакції, була виключена графа про національність фізичної особи.

Тобто, на даний час нормативними актами України не передбачено можливість визначення персональної національності громадян України у документі який посвідчує таку особу.

Згідно з ч. 1 ст. 293 Цивільного-процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частина 1 ст. 315 Цивільного-процесуального кодексу України встановлює перелік фактів, що підлягають розгляду судом, при цьому ч. 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.

Встановлення факту належності заявниці до німецької національності необхідне їй для підтвердження її німецького походження, відновлення та збереження етнічного походження свого роду. Під час розгляду справи в суді факти належності заявниці до німецької національності були доведені свідоцтвами про народження її та її батька та діда. Дослідивши зібрані по справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявниця є німкенею за походженням, тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 258-260, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Волноваський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану, про встановлення юридичного факту та зобовязання внесення змін до актових записів, задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, що народилася 09 липня 1981 року у м. Докучаєвську Донецької області, за національністю є німкою.

Зобовязати Волноваський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни в актовий запис № 19 від 17.07.2010 року про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 ( прізвище після реєстрації шлюбу змінено на ОСОБА_6), вказавши її національність німка.

Зобовязати Волноваський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни в актовий запис № 2 від 05.01.2011 року про народження ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, що народилася у місті Докучаєвську Донецької області, вказавши національність її матері, ОСОБА_1 - німка.

Зобовязати Волноваський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни в актовий запис № 264 від 12.12.2013 року про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, що народилася у місті Донецьку Донецької області, вказавши національність її матері, ОСОБА_1 - німка.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Т.В. Безрук