Ухвала

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 162/1026/16-ц

провадження № 61-35893св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КратаВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересовані особи: управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області, Дольська сільська рада Любешівського району Волинської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області, яка підписана представником ОСОБА_5, на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року у складі судді: Глинянчука В. Д. та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Грушицького А. І., Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області, Дольська сільська рада Любешівського району Волинської області.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року заяву задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у періоди з 02 липня 1986 року по 31 серпня 1986 року, з 12 липня 1987 року по 31 серпня 1987 року, з 20 червня 1988 року по 31 серпня 1988 року, з 05 липня 1989 року по 31 серпня 1989 року у зоні радіоактивного забруднення (гарантованого добровільного відселення) внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС: у селі Шлапань Любешівського району Волинської області.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 20 лютого 2017 року апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області відхилено. Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року залишено без змін.

У березні 2017 року управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області через представника ОСОБА_5 подало касаційну скаргу на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 лютого 2017 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення і ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви. Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У квітні та травні 2017 року ОСОБА_4 надіслала заперечення на касаційну скаргу, в яких просить оскаржені рішення залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення. Заперечення мотивовані безпідставністю доводів касаційної скарги.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо особі не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Керуючись статтями 33, 34, 260, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу № 162/1026/16-ц за заявою ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області, Дольська сільська рада Любешівського району Волинської області призначити до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель