Справа № 712/1936/18
Провадження № 2/712/993/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого судді ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі МОГИЛА І.С.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання права власності на майно, визнання недійсним свідоцтва, визнання недійсним правочину та зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на майно, визнання недійсним свідоцтва, визнання недійсним правочину, вказуючи те, що відповідно до договору дарування від 07.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за № 8338, він отримав у власність від свого батька, ОСОБА_9 (дарувальник) нерухоме майно, а саме: 27/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по вул. А.Лупиноса (Радянській), 4 в м. Черкаси. Вказана частина будинку на момент відчуження належала дарувальнику на праві приватної власності на підставі договору дарування та рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.06.2007 року. Інша 23/50 частина будинку належала на праві приватної власності ОСОБА_10. Як було визначено пунктом 13 договору дарування від 07.08.2007 року, даний договір було вчинено за згодою іншого подружжя, яка була отримана у встановленому законом порядку. Також цим пунктом договору зазначено що право власності на відчужувану частину житлового будинку у обдарованого виникає з моменту прийняття дарунку. Прийняттям дарунку вважається одержання Обдаровуваним примірником цього договору після його нотаріального посвідчення. Державна реєстрація права власності на вищевказане нерухоме майно ним у встановленому порядку в реєстрі прав власності не здійснювалась.

З моменту укладення вищевказаного договору дарування та по даний час вказане нерухоме майно перебуває у його володінні, він має вільний доступ до даного майна та зареєстрований за даною адресою. Одночасно із цим, вказане майно за його згодою перебуває в користуванні відповідачів: ОСОБА_6 (яка є сестрою позивача) та ОСОБА_2, (яка є племінницею позивача). Будь-яких правочинів щодо відчуження цього майна або надання таких правомочностей іншим особам (в т.ч. відповідачам) він не надавав. 11 січня 2012 року його батько, ОСОБА_9 помер. Бажаючи зареєструвати вказане майно в реєстрі речових прав, та вчинити стосовно нього інші нотаріальні дії він 10.08.2017 р. звернувся до нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_11 Однак дізнався, що згідно даних реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на належну йому 27/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по вул. А.Лупиноса (Радянській), № 4 в м. Черкаси зареєстровано за його батьком ОСОБА_9, з часткою 9/50 та за відповідачем ОСОБА_2 з часткою 9/25 (18/50) на підставі договору дарування № 4683 від 24.11.2012 року.

12.02.2018 року він звернувся до ЧООБТІ з метою ознайомлення із реєстраційною справою на вказане нерухоме майно, проте дізнався, що 30.08.2012 року в держаному реєстрі права власності на нерухоме майно 29.08.2012 року право власності на належну йому 27/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по вул. А.Лупиноса (Радянській), № 4 в м. Черкасибуло зареєстровано за його матірю, ОСОБА_12 (в розмірі 1/3 частки) та за сестрою, ОСОБА_6 (в розмірі 1/3 частки), як на спадкове майно на підставі Свідоцтв про право на спадщину від 29.08.2012 року № 3384 та № 3386, виданих приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7 внаслідок смерті його батька ОСОБА_9 в подальшому 24.11.2012 відповідач ОСОБА_6 та ОСОБА_12 відчужили вищевказані частки, а саме 9/25 (18/50) частини вищевказаного будинку на користь відповідача ОСОБА_2, відповідно до договору дарування від 24.11.2012 року, зареєструвавши таке право в реєстрі прав власності на нерухоме мано 04.12.2012 року. Вважає, що після набуття ним права власності на вищевказане майно дане мано було незаконно відчужено на користь відповідачів, шляхом спадкування цього майна та подальшого відчуження на користь відповідача ОСОБА_2, і таке відчуження відбулося поза його волею, є порушенням його права власності, яке підлягає захисту шляхом визнання недійсними таких правочинів та визнання за ним права власності на дане майно.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 позов не визнала з тих підстав, що позивач фактично не прийняв дане майно в дарунок, оскільки згідно п. 16 договору дарування від 07.08.07 року за отримання в дар вказаного майна ОСОБА_5 повинен був сплатити податок у відповідності з вимогами ст.14 Закону України «Про податок з доходу фізичних осіб». Проте позивач не надав суду жодного доказу того, що це майно він прийняв і сплатив за нього податок. Позивач вказує, що відповідачі користуються цим майном за його згодою. Однак це не відповідає дійсності. Позивач ніколи не володів даним майном і вільного доступу до будинковолодіння ніколи не мав. Відповідачі не брали у нього ніякої згоди на користування цим майном. Той факт, що позивач зареєстрований за цією адресою не свідчить про прийняття ним дарунка у власність. Він був зареєстрований за цією адресою ще до укладення договору дарування. Також позивач не зареєстрував своє право власності на нерухоме майно, тобто не набув права власності. Крім того, позивачу з 2012 року було відомо, що спадщина після батька оформлена і спадкоємцям видані свідоцтва про право на спадщину. Більш ніж через 5 років він вирішив звернутись до суду, хоча до цього ніяких претензій не висловлював. Просила у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_6 позов не визнала з тих підстав, що договір дарування був посвідчений нотаріально, але не було належним чином зареєстровано. Тому на її думку позивач фактично не набув права власності на подароване майно, а саме 27/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по вул. А.Лупиноса, 4 в м. Черкаси. Крім того, вона разом зі своєю матірю подарували свої частини будинку відповідачці ОСОБА_2 Таким чином Свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.08.2012 року, реєстраційний номер № 3384 видане ОСОБА_12, Свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.08.2012 року, реєстраційний номер № 3386 видане ОСОБА_6 та договір дарування від 24.11.2012 року укладений між ОСОБА_12, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 вчинені відповідно до вимог чинного законодавства та не підлягають скасуванню.

ОСОБА_6 предявила зустрічний позов про визнання недійсним договору дарування. Свої вимоги обгрунтовує тим, що про вказаний договір дарування вона не знала. Як до так і після укладення договору дарування від 07.08.2007 року, у спірному будинку по вул. А. Лупиноса (Радянській), № 4 в м. Черкаси проживали її донька, ОСОБА_2 зі своєю сімєю, яка фактично доглядала ОСОБА_9 та ОСОБА_12. ОСОБА_5 не були переоформлені особові рахунки, він не приймав участі в утриманні будинку. Також договір дарування був нотаріально посвідченим, але не було проведено державної реєстрації. Позивач за первісним позовом не проживав у спірному будинку. Після смерті ОСОБА_9, всі заходи спрямовані на його поховання здійснювала ОСОБА_2 Вважає, оскільки, дарувальник ОСОБА_9 фактично не передав дарунок, а обдаровуваний ОСОБА_5 не прийняв дарунок та умисно не провів державної реєстрації договору дарування 07 серпня 2007 року тому вказане майно, після смерті ОСОБА_9 було передано їй та ОСОБА_12 як спадкове майно, а тому договір дарування від 07.08.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_8 повинен бути визнаний недійсним.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.03.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 02 квітня 2018 року на 12-00 год. в порядку загального провадження.

Ухвалою суду від 15 червня 2018 року первісний позов прийнятий до спільного розгляду із зустрічним.

26 червня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 серпня 2018 року на 11-30 год.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав просив суд визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.08.2102 року реєстраційний номер № 3384 видане ОСОБА_12 на 1/3 частину спадкового майна, яке складається із 27/50 часток в праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд по вул. А.Лупиноса (Радянській), № 4 в м. Черкаси, видане приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7; визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.08.2102 року реєстраційний номер № 3386 видане ОСОБА_13 на 1/3 частину спадкового майна, яке складається із 27/50 часток в праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд по вул. А.Лупиноса (Радянській), № 4 в м. Черкаси, видане приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7; визнати недійсним договір дарування від 24.11.2012 року укладений між ОСОБА_12, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на дарування 9/25 часток в праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд по вул. А.Лупиноса (Радянській), № 4 в м. Черкаси, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7 (реєстраційний номер 4683) та визнати за позивачем, ОСОБА_5 право власності на нерухоме майно, а саме: на 27/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по вул. А.Лупиноса (Радянській), № 4 в м. Черкаси, що має наступні характеристики: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 94,2 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м. глинобитний, обкладений цеглою, надвірні споруди: сарай «Б», сарай «б '», вбиральня «В», вбиральня «Г», погріб «Ж», сарай «Д», огорожа 1-4, водоколонка 5, замощення 1, яке набуте ним на підставі договору дарування від 07.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за № 8338. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_14 в судовому засіданні у задоволенні первісного позову просили відмовити, зустрічний позов просили задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні у задоволенні первісного позову просив відмовити, зустрічний позов просив задоволити.

Третя особа в судове засідання не зявилась, повідомлялась належним чином.

Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами цивільного законодавства.

07.08.2007 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 укладено договір дарування який посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі нотаріуса за № 8338( а.с.6 ) .

За умовами договору ОСОБА_9 як дарувальник безоплатно передає у власність обдаровуваного нерухоме майно, а саме: 27/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по вул. А.Лупиноса (Радянській), № 4 в м. Черкаси, що має наступні характеристики: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 94,2 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м. глинобитний, обкладений цеглою, надвірні споруди: сарай «Б», сарай «б '», вбиральня «В», вбиральня «Г», погріб «Ж», сарай «Д», огорожа 1-4, водоколонка 5, замощення 1.

Вказана частина будинку на момент відчуження належала Дарувальнику на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого Черкаською державною нотаріальною конторою 30.12.1965 р за № 2-9735, зареєстрованого в КП «ЧООБТІ» за № 4889 та рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.06.2007 року.

Державна реєстрація права власності на вищевказане нерухоме майно позивачем у встановленому порядку в реєстрі прав власності не здійснювалась.

11.01.2018 року ОСОБА_9 (батько позивача) помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СР № 185112, копія якого міститься в матеріалах справи.

Після його смерті приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за заявами ОСОБА_12 (дружини померлого) та його доньки ОСОБА_6 від 29.08.2012 року була заведене спадкова справа № 10/2012.

При оформленні спадкових прав приватним нотаріусом було встановлено коло спадкоємців : дружина ОСОБА_12А, донька ОСОБА_6, син ОСОБА_5А

Нотаріусом у відповідності по підпункту 4.15. пункту 4 глави 10 розділу ІІ, та підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в редакції, що діяла на момент оформлення спадщини, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягало реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає крім правоустановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності.

Згідно витягу комунального підприємства «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» з реєстру прав власності на нерухоме майно № 35128913 від 10.08.2012 року, виданого заявнику ОСОБА_12 для оформлення спадщини, право власності спадкодавця на 27/50 частки будинку № 4 по вул. Радянській (на даний час ОСОБА_15), у м. Черкаси було зареєстровано у книзі 90, номер запису 4889.

В подальшому ОСОБА_12 та ОСОБА_6 були видані свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку, що належав спадкодавцю ОСОБА_9 по 1/3 частці в спадковому майні кожного. При цьому, частка ОСОБА_5 (сина), позивача по справі в розмірі 1/3 залишилась відкритою, оскільки він не звертався за видачею свідоцтва про право на спадщину.

24 листопада 2012 року ОСОБА_12 , ОСОБА_6 подарували ОСОБА_2 9/25 часток в праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних споруд, що знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. Радянська, будинок 4(договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі нотаріуса за № 4683 та здійснено державну реєстрацію прав (витяг КП Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації від 04.12.2012 року.)

Як встановлено в судовому засіданні, після укладення договору дарування 27/50 частини житлового будинку позивач не здійснив його державну реєстрацію, та не прийняв дане майно у подарунок, оскільки не здійснив жодних дій, які б свідчили про вказане. З його пояснень в судовому засіданні вбачається, що він періодично навідувався до ОСОБА_9, за життя останнього, забирав виготовлені деревяні вироби (стільці) та відвозив для продажу. Посилання на реєстрацію у спірному будинку не можуть слугувати підставою для підтвердження прийняття в дар частини будинку, оскільки позивач був зареєстрований у ньому ще задовго до укладення договору дарування. Даний факт ним не оспорений.

Суд не погоджується з твердженнями позивача про те, що на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час укладення договору дарування від 07.07.2007 року чинне законодавство не повязувало факту виникнення права власності на нерухоме майно з моментом його державної реєстрації виходячи з наступного .

У відповідності зі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За змістом вказаної статті державна реєстрація є єдиним доказом існування зареєстрованого права, тобто вона створює презумпцію дійсності зареєстрованого права. За відсутності державної реєстрації учасники цивільного обороту не зможуть набути права на нерухоме майно. Тільки зареєстроване право надає можливість відчуджувачу однозначно стверджувати про правомірність його володіння річчю, тобто володіння, засноване на праві. Основу державної реєстрації складає публічна достовірність, бо саме записом у державному реєстрі складається повне уявлення про право, тобто в тому вигляді, обсязі і порядку, в якому вони занесені. Відповідно до ч. 3 ст. 10 акону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості, що містяться в державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень , у разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи.

Між тим, не здійснивши державну реєстрацію договору дарування , у нотаріуса, який здійснював оформлення спадкових прав після смерті батька позивача ОСОБА_9 були відсутні будь-які відомості щодо переходу права власності на спадкове майно до іншої особи, а тому посилання позивача на незаконне відчудження майна, що належало йому за договором дарування шляхом його успадкування матірю ОСОБА_12 та сестрою ОСОБА_6 суд вважає безпідставними.

Отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом № 3384 та № 3386 від 29.08.2012 року після смерті ОСОБА_9 ОСОБА_12 (мати позивача) та ОСОБА_16 набули права власності на 9/25 частин будинку по вул. А.Лупинос (Радянська), 4 у м. Черкаси, а тому мали право розпорядитись ним на власний розсуд, в даному випадку уклавши договір дарування на користь ОСОБА_17 (донька ОСОБА_16 та онука ОСОБА_12 ).

При цьому, суд також враховує, що ОСОБА_17 постійно проживала у даному будинку, здійснювала догляд за ОСОБА_18 та ОСОБА_12, як були особами похилого віку, здійснила їх поховання, що не заперечується позивачем та свідчить про добросовісність її дій.

Суд також звертає увагу на наступне. Як стверджує представник позивача, право власності у обдаровуваного на частину будинку виникло у нього з моменту його прийняття, що визначено п. 13 Договору, тобто момент виникнення права власності не повязувався із державною реєстрацією права. Позивач в судовому засіданні також посилався на те, що уклавши договір дарування, йому нотаріус не повідомляв про необхідність здійснення державної реєстрації. Проте, як вбачається з п. 14 договору дарування сторони були ознайомлені зі змістом ст. 182 ЦК України яка передбачала державну реєстрацію.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, суд вважає його таким, що підлягає до задоволення виходячи з наступного.

07 серпня 2007 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_8 посвідчено договір дарування нерухомого майна, а саме 27/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по вулиці Радянській (на даний час ОСОБА_15) в місті Черкаси. Дарувальником по даному договору був ОСОБА_9 (батько позивачки), а обдаровуваний ОСОБА_5 (брат ).

Як вказувалось вище, зазначений договір, після його нотаріального посвідчення, не був зареєстрований.

Згідно ч.1 ст.722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. ч. 3 та 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Між тим, після укладення договору дарування і до дня смерті дарувальника ОСОБА_9, а також і на даний час ОСОБА_5 не вчиняв дій, які б свідчили про прийняття дарунка.

Вказане підтверджується тим, що як до укладення спірного договору, так і після у будинку проживали дарувальник ОСОБА_9 разом з дружиною ОСОБА_12, донька позивача ОСОБА_6 ОСОБА_2 зі своєю сімєю. Особові рахунки на оплату комунальних послуг не переоформлювались. ОСОБА_5 у будинку не проживав, не приймав участі в його утримання, що підтверджується актами комітету самоорганізації «Зелений», які містяться в матеріалах справи. Наведене не було спростовано відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_5

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вищенаведених правових норм загальнообов'язковою умовою укладання двостороннього правочину, договору, є погоджена дія двох сторін, яка спрямована через волевиявлення та мається у внутрішньому переконанні особи, яка укладає правочин, де погоджена дія двох осіб спрямована на реальне настання правових наслідків, які вже обумовлені.

У відповідністю з правовою Позицією Верховного Суду України, викладеною у Постанові від 23 серпня 2017 року в справі № 6-2697цс16 для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому, необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторони не вчиняють жодних дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосовування жодних наслідків. (п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9).

Отже, оскільки дарувальник ОСОБА_9 фактично не передав дарунок, а обдаровуваний ОСОБА_5 не прийняв дарунок та умисно не провів державної реєстрації договору дарування 07 серпня 2007 року у звязку з чим у нього не виникло права власності на нерухоме майно, а саме 27/50 частини житлового будинку з надвірними спорудами по вулиці Радянській (на даний час ОСОБА_15), 4 в місті Черкаси, в результаті чого вказане майно, після смерті ОСОБА_9 було на законних підставах успадковано ОСОБА_6 та ОСОБА_12, суд приходить до висновку , що договір дарування від 07.08.2007 року був укладений без наміру створити юридичні наслідки , а тому є недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 182, 203-215, 334, 626,717, 722, ЦК України, ст. ст. 263-265, 267 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання права власності на майно, визнання недійсним свідоцтва, визнання недійсним правочину - відмовити.

Зустрічний позов задоволити.

Визнати недійсним договір дарування від 07 серпня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_8 на нерухоме майно, а саме 27/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по вул. А. Лупиноса (Радянській), № 4 в м. Черкаси.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу ( п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).

Повний текст рішення суду виготовлено 12 грудня 2018 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ :