Постанова

Іменем України

23 липня 2018 року

м. Київ

справа № 0417/12618/2012

провадження № 61-7886св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2015 року у складі судді Мороза В. П. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Каратаєвої Л. О., Пищики М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 16 травня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на суму 65 000 доларів США, зі сплатою 16 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення - 14 травня 2010 року.

ОСОБА_4 належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Враховуючи наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 165 809,80 грн, а також стягнути солідарно з ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_5 заборгованість у розмірі 10 000,00 грн.

Суди неодноразово розглядали цю справу.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя знаходиться цивільна справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором від 16 травня 2005 року, а також, що банком не надано оригіналу кредитного договору та матеріалів кредитної справи для огляду в судовому засіданні, що є перешкодою для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що наявність у провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя цивільної справи про стягнення із ОСОБА_5 заборгованості за цим же кредитним договором не може бути підставою для відмови у позові. При цьому зазначив, що позивач не виконав ухвалу апеляційного суду про витребування доказів, не надав суду документи на підтвердження заявлених ним позовних вимог, у результаті чого апеляційний суд позбавлений можливості перевірити підстави звернення до суду з позовом та відповідність нарахованої заборгованості, оскільки із наявних у матеріалах справи доказів не можливо зробити висновок щодо наявності та розміру заборгованості.

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року, в якій просило скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, власний розрахунок не наданий. Проте суд апеляційної інстанції поклавши в основу рішення висновок експертизи, не надав належної правової оцінки іншим доказам, наданих на підтвердження заявлених позовних вимог.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справи та роз'яснено право подати відзив на касаційну скаргу.

У лютому 2018 року на адресу Верховного Суду надійшла зазначена цивільна справа.

У березні та квітні 2018 року на адресу Верховного Суду надійшли відзиви на касаційну скаргу від ОСОБА_5 та ПАТ «Акцент-Банк», згідно яких заявники просили касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити, та залишити рішення судів без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзивів на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України (у редакції на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 16 травня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на суму 65 000 доларів США, зі сплатою 16 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення - 14 травня 2010 року.

02 червня 2005 року, 21 лютого 2006 року та 27 березня 2007 року між цими ж сторонами укладені додатки № № 1, 2, 3 до кредитного договору, якими передбачено графіки погашення кредиту та відсотків.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладений договір поруки.

Згідно з розрахунком, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 17 лютого 2012 року заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором становить 20 758,66 доларів США, що еквівалентно 165 809,80 грн, яка складається із: 17 589,98 доларів США - заборгованості за кредитом, 2 647,08 доларів США - заборгованості за процентами за користування кредитом, 4 162,37 грн - пені.

Згідно з висновком судово-економічної експертизи від 11 квітня 2014 року, проведеної на підставі ухвали суду в межах розгляду цієї справи, станом на 22 лютого 2011 року заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором від 16 травня 2005 року відсутня.

У висновку експерта зазначено, що неможливо документально підтвердити дані розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 17 лютого 2012 року та станом на 06 березня 2013 року, оскільки у банківській виписці за період із 15 травня 2005 року по 22 січня 2014 року не відображені періоди: травень, червень, липень 2007 року; квітень, травень, червень, липень 2009 року; вересень, жовтень, листопада, грудень 2009 року; січень, лютий, березень, квітень, серпень, грудень 2010 року; березень-грудень 2011 року та 2012 рік.

Суди неодноразово розглядали цю справу.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року скасовані рішення судів попередніх інстанції у зазначеній цивільній справі з тих підстав, що зазначений висновок експертизи складено на неповно досліджених первинних документах банку про нарахування та сплату кредитних коштів за кредитним договором, питання призначення у справі додаткової чи повторної експертизи суд не обговорив.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської від 16 червня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості скасовано та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного суду, суд касаційної інстанції виходив із того, що посилаючись на те, що сторони відмовилися від проведення повторної або додаткової експертизи, апеляційний суд не надав оцінку тому, чи можуть вважатися належними доказами розміру кредитної заборгованості виписки з банківського рахунку, квитанції про сплату внесків, меморіальні договори тощо, не роз'яснив сторонам їхнє право витребувати такі докази.

Враховуючи заперечення відповідача щодо наявності заборгованості за кредитним договором, з урахуванням висновків суду касаційної інстанції, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» витребувано належним чином завірені копії доказів: первинну бухгалтерську документацію щодо видачі кредитних коштів за кредитним договором від 16 травня 2005 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4; витяг із рахунку щодо руху коштів за зазначеним кредитним договором; детальний щомісячний розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 17 лютого 2012 року та на теперішній час (із зазначенням періоду та сум нарахованої заборгованості за кожною складовою окремо, та сум, внесених на виконання договору із зазначенням відомостей щодо зарахування конкретних сум на погашення конкретних платежів).

Позивач зазначену ухвалу суду не виконав, витребувані у нього докази суду не надав.

Відповідно до статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідач, заперечуючи проти наявності заборгованості за кредитним договором, звернувся до суду із клопотання про призначення судової економічної експертизи, за результатами проведення якої встановлена відсутність заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 22 лютого 2011 року.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач звертаючись до суду із указаним позовом, не скористався наданими йому правами на обґрунтування позовних вимог та доводів апеляційної скарги, не надав доказів на їх підтвердження, не спростував висновок судової економічної експертизи. Справа перебуває на розгляді у суді з 2012 року, рішення судів у справі двічі переглядалися та скасовувалися судом касаційної інстанції з підстав невстановлення та недоведення розміру заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та навів висновки на їх спростування, у результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статті 316 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, власний розрахунок не наданий, а суд апеляційної інстанції, поклавши в основу рішення висновок експертизи, не надав належної правової оцінки іншим доказам, наданих на підтвердження заявлених позовних вимог, не заслуговують на увагу, оскільки позивач, зловживаючи своїми процесуальними правами не виконав ухвалу суду про витребування доказів, не надав доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог та не спростував висновок судової економічної експертизи, за результатами проведення якої встановлена відсутність заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 22 лютого 2011 року, та документально не підтвердив дані розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 17 лютого 2012 року.

Інші доводи касаційної скарги по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2015 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик