Номер провадження: 22-ц/785/3367/18
Номер справи місцевого суду: 500/1510/17
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

за участі секретаря - Урум Т.В.

з участю: представника відповідача Одеської обласної профспілкової організації незалежної галузевої профспілки енергетиків України ПАТ «Одесаобленерго» і представника третьої особи незалежної галузевої професійної спілки енергетиків України

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 грудня 2017 року (в складі судді Жигуліна С.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Одеської обласної профспілкової організації незалежної галузевої профспілки енергетиків України ПАТ «Одесаобленерго», третя особа: незалежна галузева професійна спілка енергетиків України про поновлення на роботі і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

31.03.2017 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до Одеської обласної профспілкової організації незалежної галузевої профспілки енергетиків України ПАТ «Одесаобленерго» (далі-Одеська обласна профспілка) із залученням третьої особи незалежної галузевої професійної спілки енергетиків України (далі-профспілка енергетиків України) про поновлення на роботі і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: про визнання незаконним протоколу №61-ПО від 02.03.2017 року про звільнення ОСОБА_3 за п.1 ст. 40 КЗпП України; поновлення ОСОБА_3 на посаді голови цехових профспілкових комітетів Ізмаїльських електричних мереж; стягнення на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000 гривень.

12.05.2017 року позивач уточнив вимоги і просив: визнати незаконним та скасувати протокол конференції Одеської обласної профспілки від 14.02.2017 року в частині скорочення посади голови профспілкового комітету Ізмаїльських електричних мереж; визнати незаконним протокол №61-ПО від 14.04.2017 року про звільнення ОСОБА_3 за п.1 ст. 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_3 на посаді голови цехових профспілкових комітетів Ізмаїльських електричних мереж; стягнути на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу і відшкодувати моральну шкоду у розмірі 25 000 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

13.09.2004 року позивача було прийнято на посаду юрисконсульта 1-ї категорії до Ізмаїльських електричних мереж, а 13.05.2005 року переведено до юридичного відділу Ізмаїльських електричних мереж на посаду юрисконсульта 1 категорії, 03.05.2006 року переведено на посаду ведучого юрисконсульта, а 14.02.2007 року звільнено за п.5 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із переходом на виборчу посаду. 02.02.2007 року позивача було обрано головою первинної профспілкової організації Ізмаїльських електричних мереж. У зв'язку із реорганізацією, 14.01.2010 року позивача переведено заступником голови Одеської обласної профспілки, а 22.02.2012 року обрано заступником голови Одеської обласної профспілки по Ізмаїльським електричним мережам. 26.06.2012 року позивача переведено на посаду голови цехових профспілкових комітетів Ізмаїльських електричних мереж. 14.02.2017 року відбулась конференція ПАО «Одесаобленерго» з приводу зміни чисельності штату профспілкового комітету Одеської обласної профспілки, на якій прийнято рішення про скорочення посади позивача, і в той же день позивач попереджений про звільнення з роботи з підстав п.1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач подав заяву про скорочення йому строку повідомлення про звільнення з 03.03.2017 року. 02.03.2017 року відповідач видав наказ про звільнення з підстав п.1 ст. 40 КЗпП України, однак 30.03.2017 року відповідач видав наказ про поновлення на роботі з 31.03.2017 року. Поновлення на роботі було формальним і відповідач 14.04.2017 року видав наказ про звільнення з 18.04.2017 року з підстав п.1 ст. 40 КЗпП України.

Звільнення вважає незаконним і необґрунтованим, таким, що грубо порушує його права і здійсненим із порушенням ст. 252 КЗпП України, тобто без згоди виборного органу на його звільнення з метою не допустити позивача до наступних виборів. Крім того, порушено ст. 41 ч.4 Закону України «Про профспілки, їх права і гарантії діяльності» та ст. 252 ч.4 КЗпП України, якими гарантовано, що не допускається звільнення протягом року після закінчення строку, на який обирався склад профспілки. На позивача розповсюджується гарантія, що працівникам, звільненим у зв'язку зі спливом строку їх повноважень надається попередня робота або зі згоди працівника інша рівноцінна робота.

Посилаючись на те, що через репресивні дії керівництва Одеської обласної профспілки він залишився без роботи, відповідач надсилав формальні листи із пропозиціями інших посад, однак в листах не зазначав які саме посади пропонується, при звільненні відповідач не дотримався вимог ст. 41 ч.4 Закону України «Про профспілки, їх права і гарантії діяльності» та ст. 252 ч.4 КЗпП України, позивач просив позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав й подав заперечення на позовну заяву.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.12.2017 року у позові відмовлено.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить рішення суду від 27.12.2017 року скасувати і постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга позивача ОСОБА_3 зазначає: суд в рішенні неправильно зазначив, що позивача 26.06.2012 року переведено на посаду голови цехових комітетів Ізмаїльських електричних мереж на підставі постанови профспілки Ізмаїльських електричних мереж від 02.07.2007 року, а також неправильно встановив, що позивача переведено на виборну посаду з юридичного відділу Ізмаїльських електричних мереж; суд не взяв до уваги ту обставину, що позивача було обрано Одеською обласною профспілкою по Ізмаїльським електричним мережам на конференції 22.02.2012 року; 14.02.2017 року відбулась конференція на якій прийнято рішення про скорочення посади, яку займав позивач, однак це рішення є незаконним, оскільки позивача було обрано на посаду на конференції Ізмаїльських електричних мереж і лише цей орган може вирішувати питання про скорочення посади; у зв'язку із обранням позивача 02.02.20007 року він став головою первинної профспілки Ізмаїльських електричних мереж, звільненим від основної виробничої діяльності строком на 5 років; у 2010 році після проведеної реорганізації утворена цехова профспілка Ізмаїльських електричних мереж з приєднанням до Одеської обласної профспілки; у 2010 році Одеська обласна профспілка не зверталась із поданням про необхідність скорочення посади голови профспілки Ізмаїльських електричних мереж, що суперечить рішенню Конституційного Суду України від 18.10.2000 року стосовно реєстрації юридичної особи; з головою профспілки укладається строковий трудовий договір, строк повноважень по якому спливає на звітно-виборчій конференції тієї профспілки, яка довірила йому захист своїх інтересів; трудові відносини із позивачем були припинені з 03.03.2017 року без його згоди або рішення суду; профспілка могла звільнити тільки найманих працівників, а працівники, обрані на виборні посади можуть бути звільнені тільки на підставі Статуту за спливом строку повноважень або достроково за дисциплінарні порушення; суд не звернув увагу на те, що в разі звільнення позивача його слід будо прийняти на роботу ведучого юрисконсульта в Ізмаїльські електричні мережі; суд посилається на постанову Центральної ради незалежної галузевої профспілки від 14.04.2017 року про дачу згоди на звільнення позивача з посади, однак суд не надав оцінки цій постанові відповідно до ч.3 ст. 252 КЗпП України, при цьому постанову прийнято у день повторного звільнення позивача; поновлення на роботі 31.03.2017 року відбулося у той час, коли в суді на розгляді знаходився його позов про поновлення на роботі; суду незаконно відмовив у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також у відшкодуванні 25 000 гривень моральної шкоди.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Представник відповідача Одеської обласної профспілки в запереченнях на скаргу зазначив: 22.02.2012 року позивача було обрано заступником голови профспілки строком на 5 років, а у подальшому позивача переведено на посаду голови цехових профспілок Ізмаїльських електричних мереж Одеської обласної профспілки; пунктом 7.5 Статуту Одеської обласної профспілки визначено, що строк повноважень виборних органів профспілки всіх рівнів становить 5 років; встановлений 5 річний строк на який було обрано позивача сплив у лютому 2017 року; вибори кандидатів на посаду голови профспілки Ізмаїльських електричних мереж на період 2017-2022 року не проводився через скорочення чисельності і штату профкому Одеської обласної профспілки, у тому числі і посади, яку займав позивач; 14.02.2017 року на засіданні Одеської обласної профспілки прийнято рішення щодо змін чисельності штату профкому, зокрема були скорочені посади голови профспілки Подільських і Ізмаїльських електричних мереж, про що позивачу повідомлено 14.02.2017 року; на 15.02.2017 року сформовано перелік вакантних посад в Ізмаїльських електричних мережах, які були запропоновані позивачу, однак позивач відмовився від запропонованих посад; з 15.02.2017 року по 02.03.2017 року позивач знаходився у відпустці, а 02.03.2017 року позивач подав заяву про звільнення з роботи з 03.03.2017 року, посилаючись на те, що знайшов іншу роботу; про те, що позивач має намір поновитись на посаді голови профспілки, яку він займав до звільнення відповідачу стало відомо лише після того, як до нього надійшов запит адвоката про надання доказів; відповідач прийняв рішення про поновлення позивача шляхом скасування наказу від 02.03.2017 року і 31.03.2017 року позивач приступив до роботи; у зв'язку з тим, що попередня посада провідного юрисконсульта юридичного відділу Ізмаїльських електричних мереж, яку позивач обіймав у 2007 році до обрання його на виборну посаду, у 2017 році була відсутня у штатному розкладі, адміністрація Ізмаїльських електричних мереж за клопотанням відповідача пропонувала позивачу вакантні посади у компанії, що є рівнозначними посаді, яку займав позивач; позивачу пропонувались всі вакантні посади, у тому числі вакантні посади, що відповідали його кваліфікації і спеціальності, а також посади, що передбачали виконання роботи більш низької кваліфікації або з нижчим рівнем оплати, однак позивач відмовився знайомитись з таким переліком, про що складались акти від 31.03.2017 року і від 13.04.2017 року; під час проведення засідання профкому від 13.04.2017 року, на якому був присутній позивач, позивачу пропонувалось ознайомитись із вакантними посадами і через те, що позивач відмовився знайомитись з цим переліком, голова профкому зачитала у голос весь перелік вакансій, що підтверджується протоколом від 13.04.2017 року, а також відеозаписом і стенограмою засідання; в період з 14.02.2017 року по 15.04.2017 року до відділу кадрів Ізмаїльських електричних мереж від позивача не надходило жодної заяви про згоду чи незгоду на переведення по запропонованим вакантним посадам; позивач неодноразово наголошував, що він не бажає працювати в ПАТ «Одесаобленерго» і відмовляється від будь-якої посади в Компанії; звільнення позивача мало місце з дотриманням вимог ст. ст. 49-2 ч.1, 118 ч.5, 252 ч.3 КЗпП України; факт проведення скорочення посади позивача підтверджується належними доказами; Одеська обласна профспілка об'єднує членів профспілки підприємства ПАТ «Одесаобленерго», керівним органом якої є Центральна Рада; первинною та єдиною профспілковою організацією в ПАТ «Одесаобленерго» є Одеська області профспілка; профспілкова організація Ізмаїльських електричних мереж не є окремим органом, до повноважень якого входить вирішення питання про скорочення посади позивача; безпідставні твердження позивача про порушення ст. 252 ч.3 КЗпП України, оскільки Центральною Радою Незалежної галузевої профспілки енергетиків України було надано згоду на звільнення позивача з підстав п.1 ст. 40 КЗпП України; факт проведення скорочення чисельності штату профкому підтверджується постановою Незалежної галузевої профспілки енергетиків України від 14.04.2017 року.

Представник третьої особи не скористався правом надати відзив, заперечення або пояснення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

З 26.02.2012 року позивач працював головою цехових профспілкових комітетів Ізмаїльських електричних мереж (далі-ІЕМ)Одеської обласної дирекції профспілкової організації Незалежної галузевої профспілки енергетиків України ПАТ «Одесаобленерго» (далі-Одеська обласна організація), а.с.16,46,47.

Постановою Одеської обласної організації від 14.02.2017 року змінено чисельність штату профспілки, зокрема скорочено посадуголови цехових профспілкових комітетів ІЕМ (а.с.62 зворот,63).

Постановою Центральної Ради Незалежної галузевої профспілки енергетиків України від 14.02.2017 року погоджено скорочення чисельності штату профкому Одеської обласної дирекції профспілкової організації Незалежної галузевої профспілки енергетиків України ПАТ «Одесаобленерго», зокрема голови цехових профспілкових комітетів ІЕМ у кількості 1 одиниці (а.с.62).

14.02.2017 року позивач ОСОБА_3 попереджений про наступне звільнення з підстав ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України(а.с.63 зворот).

02.03.2017 року позивач ОСОБА_3 подав заяву про звільнення його з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України з 03.03.2017 року, зі скороченням терміну попередження (а.с.65).

Постановою Одеської обласної профспілки від 02.03.2017 року, на підставі заяви ОСОБА_3, позивачу скорочено термін попередження про звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України і звільнено з роботи з 03.03.2017 року з виплатою вихідної допомоги, премії у розмірі 2 окладів і компенсації за 3 дні відпустки (а.с.17,65 зворот).

Постановою Одеської обласної профспілки від 30.03.2017 року скасовано п.1 від 02.03.2017 року протоколу про звільнення ОСОБА_3 з 03.03.2017 року з виплатою компенсації заробітної плати за період з 04.03.2017 року по 30.03.2017 року (а.с.66 зворот).

31.03.2017 року відповідач запропонував позивачу 16 вакантних посад в ПАТ «Одесаобленерго» відповідно до переліку від 31.03.2017 року (а.с.68,68 зворот).

Згідно акту від 31.03.2017 року позивач відмовився від ознайомлення з переліком вакантних посад станом на 31.03.2017 року (а.с.69).

13.04.2017 року складені акти про те, що позивач відмовився від підпису про ознайомлення з вакантними посадами в ПАТ «Одесаобленерго» згідно переліку у кількості 13 посад станом на 13.04.2017 року (а.с.70,71).

На засіданні обкому профспілки від 13.04.2017 року з участю позивача ОСОБА_3, останньому були запропоновані вакантні посади, від яких позивач відмовився (а.с.91-94).

14.04.2017 року Центральна Рада Незалежної галузевої профспілки енергетиків України надала згоду на звільнення ОСОБА_3 з підстав ст. 40 п.1 КЗпП України (а.с.89).

Постановою Одеської обласної профспілки від 14.04.2017 року позивача звільнено з посади голови цехових профспілкових комітетів Ізмаїльських електричних мереж Одеської обласної дирекції профспілкової організації Незалежної галузевої профспілки енергетиків України ПАТ «Одесаобленерго» з 18.04.2017 року з виплатою вихідної

допомоги і компенсації залишку щорічної відпустки (а.с.45-47,72).

Відповідно до штатних розкладів станом на 01.05.2016 року, 04-31.03.2017 року у

відповідача наявна посада голови цехових профспілкових комітетів Ізмаїльських електричних мереж Одеської обласної дирекції профспілкової організації Незалежної галузевої профспілки енергетиків України ПАТ «Одесаобленерго» (а.с.73 зворот,74,75).

Станом на 19.04.2017 року у відповідача в штатному розкладі відсутня посада голови цехових профспілкових комітетів Ізмаїльських електричних мереж Одеської обласної дирекції профспілкової організації Незалежної галузевої профспілки енергетиків України ПАТ «Одесаобленерго», яку до 18.04.2017 року обіймав позивач ОСОБА_3 (а.с.74 зворот).

До суду апеляційної інстанції надано копію Статуту Незалежної галузевої профспілки енергетиків України (а.с.179-188).

Між сторонами виникли правовідносини з припинення трудового договору особи, яка займала виборну посаду у профспілці, які регулюються нормами КЗпП України і Законом України «Про профспілки, їх права і гарантії діяльності».

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_3 у позові виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними (а.с.135-137).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України).

Працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації (ст. 118 ч.1 КЗпП України).

Працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Працівникам, звільненим у зв'язку з обранням їх до складу виборних профспілкових органів, після закінчення строку їх повноважень надається попередня робота (посада) або за згодою працівника інша рівноцінна робота (посада) , ст. 252 ч.ч.1,3,5 КЗпП України.

Суд, вирішуючи спір, пов'язаний зі звільненням відповідно до п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, повинен з'ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження того, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема шляхом скорочення чисельності та штату працівників.

Відповідач, на виконання вимог ч. 3 ст. 492 КЗпП України, пропонував позивачу наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією, зокрема позивачу пропонувались вакантні посади у Компанії, які були

рівнозначними посаді, яку займав позивач до обрання його на виборну посаду, а також всі інші вакантні посади, у тому числі вакантні посади, що відповідали його кваліфікації і спеціальності та посади, що передбачали виконання роботи більш низької кваліфікації або з нижчим рівнем оплати, однак позивач відмовився знайомитись з таким переліком, про що складались акти від 31.03.2017 року і від 13.04.2017 року.

Крім того, під час проведення засідання профкому від 13.04.2017 року, на якому був присутній і позивач ОСОБА_3, останньому пропонувалось особисто ознайомитись із вакантними посадами в ПАТ «Одесобленерго», однак через те, що позивач відмовився знайомитись з переліком вакантних посад, голова профкому зачитала у голос весь перелік вакансій, що підтверджується протоколом від 13.04.2017 року, відеозаписом та стенограмою засідання від 13.04.2017 року (а.с.91-94).

Позивач, всупереч ст. 81 ЦПК України, зазначені докази не спростував.

Відповідач не надав згоди на переведення його на вакантні посади, які були наявні у ПАТ «Одесаобенерго» в період з лютого по 18.04.2017 року.

Позивач був попереджений відповідачем про наступне звільнення 14.02.2017 року з підстав п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, а звільнений з 18.04.2017 року, тобто попередження мало місце за 2 місяці до звільнення.

Беручи до уваги, що належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами підтверджено, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці шляхом скорочення чисельності та штату працівників, роботодавець дотримався норм законодавства, що регулює вивільнення працівника, позивач відмовився від переведення на іншу роботу, позивач не користувався переважним правом на залишення на роботі та попереджався за 2 місяці про наступне вивільнення, висновок суду першої інстанції про відмову у позові є обґрунтованим.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи позивача у скарзі про те, що: суд в рішенні неправильно зазначив, що 26.06.2012 року позивача переведено на посаду голови цехових комітетів Ізмаїльських електричних мереж на підставі постанови профспілки Ізмаїльських електричних мереж від 02.07.2007 року, а також неправильно встановив, що позивача переведено на виборну посаду з юридичного відділу Ізмаїльських електричних мереж; суд не взяв до уваги ту обставину, що позивача було обрано Одеською обласною профспілкою по Ізмаїльським електричним мережам на конференції 22.02.2012 року; 14.02.2017 року відбулась конференція на якій прийнято рішення про скорочення посади, яку займав позивач, однак це рішення є незаконним, оскільки позивача було обрано на посаду на конференції Ізмаїльських електричних мереж і лише цей орган може вирішувати питання про скорочення посади; у зв'язку із обранням позивача 02.02.20007 року він став головою первинної профспілки Ізмаїльських електричних мереж, звільненим від основної виробничої діяльності строком на 5 років; у 2010 році після проведеної реорганізації утворена цехова профспілка Ізмаїльських електричних мереж з приєднанням до Одеської обласної профспілки; у 2010 році Одеська обласна профспілка не зверталась із поданням про необхідність скорочення посади голови профспілки Ізмаїльських електричних мереж, що суперечить рішенню Конституційного Суду України від 18.10.2000 року стосовно реєстрації юридичної особи; з головою профспілки укладається строковий трудовий договір, строк повноважень по якому спливає на звітно-виборчій конференції тієї профспілки, яка довірила йому захист свої інтересів; трудові відносини із позивачем були припинені з 03.03.2017 року без його згоди або рішення суду; профспілка могла звільнити тільки найманих працівників, а працівники, обрані на виборні посади можуть бути звільнені тільки на підставі Статуту за спливом строку повноважень або достроково за дисциплінарні порушення; суд не звернув увагу на те, що в разі звільнення позивача його слід будо прийняти на роботу ведучого юрисконсульта в Ізмаїльські електричні мережі; суд посилається на постанову Центральної ради незалежної галузевої профспілки від 14.04.2017 року про дачу згоди на звільнення позивача з посади, однак суд не надав оцінки цій постанові відповідно до ч.3 ст. 252 КЗпП України, при цьому постанову прийнято у день повторного звільнення позивача; поновлення на роботі 31.03.2017 року відбулося у той час, коли в суді на розгляді знаходився його позов про поновлення на роботі; суду незаконно відмовив у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також у відшкодуванні 25 000 гривень моральної шкоди, - не заслуговують на увагу з таких підстав.

Згідно записів у трудовій книжці позивача, останнього 26.06.2012 року переведено на посаду голови цехових профспілкових комітетів Ізмаїльських електричних мереж Одеської обласної профспілкової організації Незалежної профспілки енергетиків України ОАО «Одесаобленерго» на підставі протоколу №04-ПО від 26.06.2012 року (а.с.16,46,47).

Із зазначених записів у трудовій книжці позивача виходив суд першої інстанції і виходить суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про звільнення позивача з роботи з підстав п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки позивача звільнено саме з цієї посади.

Станом на час звільнення позивача окремої профспілкової організації в Ізмаїльських електричних мережах ПАТ «Одесаобленерго» не існувало, оскільки Одеська обласна профспілка об'єднала членів профспілки підприємства ПАТ «Одесаобленерго» і відповідно до її Статуту, керівним органом цієї спілки є Центральна Рада.

Державна реєстрація НГПЕУ «ІЕМ ВАТ «Одесаобленерго», як окремої юридичної особи була припинена ще 14.06.2010 року внаслідок проведеної реорганізації, про що свідчить Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.84-88).

На час звільнення позивача первинною і єдиною профспілковою організацією в ПАТ «Одесаобленерго» є Одеська обласна профспілка.

Статус Одеської обласної профспілки, як первинної профспілки, підтверджується Статутом Незалежної галузевої профспілки енергетиків України від 27.03.2000 року зі змінами від 07.04.2005 року (п.п. 6.1,6.4,6.6 Статуту, а.с.179-188).

Ствердження позивача ОСОБА_3про те, що рішення стосовно скорочення посади голови профспілок ІЕМ, яку він займав до звільнення, повинно було прийматись на конференції ІЕМ безпідставні через те, що профспілка ІЕМ, у встановленому законом порядку, не зареєстрована як окремий орган (юридична особа).

Строк повноважень позивача (5 років), якого було обрано на звітно-виборчій конференції 22.02.2012 року, як голови цехового профспілкового комітету закінчився 22.02.2017 року.

Перебування позивача на штатній посаді в первинні обласній профспілці тривало до 03.03.2017 року, і, у зв'язку зі скороченням штату в Одеській обласній профспілці, відповідач звільнив позивача з 03.03.2017 року. У подальшому, постановою Одеської обласної профспілки від 30.03.2017 року скасовано п.1 від 02.03.2017 року протоколу про звільнення ОСОБА_3 з 03.03.2017 року з поновленням його на роботі, а постановою Одеської обласної профспілки від 14.04.2017 року позивача остаточно звільнено з посади голови цехових профспілкових комітетів Ізмаїльських електричних мереж Одеської обласної дирекції профспілкової організації Незалежної галузевої профспілки енергетиків України ПАТ «Одесаобленерго» з 18.04.2017 року з підстав п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про недоведеність вимог у частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, відсутні правові підстави для у стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки позивач не довів своїх вимог, відсутні підстави вважати, що відповідач порушив права позивача при звільненні, за захистом яких позивач звернувся до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що рішення суду першої інстанції про відмову у позові відповідає вимогам закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1,375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 30.08.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков