КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №22-ц/824/4203/18 Головуючий у 1 інстанції- Литвин Л.І.
Унікальний №382/497/18 Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Панченка М.М.

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

сри секретарі Кемському В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду м.Києва від 24 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 і просила ухвалити рішення, яким поділити спільне майно подружжя, зокрема, автомобіль «ВМW 520» 1994 року виготовлення, кузов НОМЕР_3, об»єм двигуна 1951 см.куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 шляхом стягнення з відповідача ? частини вартості цього автомобіля у сумі 58.987 грн.74 коп.

Послалась на те, що спірний автомобіль був придбаний сторонами в 2013 році в період зареєстрованого шлюбу сторін, який розірваний 16.03.2018 року.

Оскільки сторони після припинення шлюбних стосунків проживають окремо, а спірний автомобіль перебуває у користуванні відповідача, просила захистити її майнові права на цей автомобіль у спосіб зазначений у позові.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_4 зазначив, що, дійсно, у 2013 році в період його спільного проживання у шлюбі з позивачкою, він придбав за власні кошти за 3.600 дол.США автомобіль НОМЕР_2, який постійно використовувався на потреби сім»ї. Оскільки цей автомобіль був придбаний за особисті кошти відповідача, тому цей автомобіль є його особистою власністю і оформлений він був лише на нього.

Відповідач зазначив, що у 2016 році спірний автомобіль ним був відчужений третій особі за дорученням з правом розпорядження, а за виручені кошти у 2016 році був придбаний інший автомобіль, який також в подальшому був відчужений за дорученням.

Рішенням Яготинського районного суду м.Києва від 24 вересня 2018 року у позові відмовлено/а.с.89-93/.

Відмовляючи у позові, суд виходив з того, що спірний автомобіль у 2016 році був переданий відповідачем за дорученням іншій особі за плату. А, оскільки позивачка, перебуваючи у шлюбі з відповідачем до 2018 року, не могла не знати цієї обставини і не пред»являла до відповідача будь-яких претензій з цього приводу, тому, на думку суду, позивачці було відомо про відчуження автомобіля відповідачем, який виручені від відчуження автомобіля кошти, використав на потреби сім»ї.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Яготинського районного суду м.Києва від 24 вересня 2018 року, та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі /а.с.97-99/.

Послалась на доводи, викладені у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 послався на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву/а.с.107-109/.

Крім того, зазначив, що з оціночним висновком вартості спірного автомобіля у сумі 117.975 грн.,49 коп. він не погоджується, оскільки, відповідно до тексту автотоварознавчого висновку від 02.04.2018 року замовником його виготовлення є він - відповідач ОСОБА_4, який цього замовлення не здійснював, а тому зазначений автотоварознавчий висновок є недійсним.

В силу ст.ст.368,369 ЦПК України, оскільки ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1.762 грн. - з 01.01.2018), а також, враховуючи, що матеріали справи містять письмові докази, об»єм яких дозволяє дослідити та з»ясувати повно, всебічно та об»єктивно обставини справи, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь по справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу в межах заявлених доводів, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 СК України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власноті подружжя ділиться між ними в натурі.

Якщо чоловік та дружина не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.12.2011 року по 16.03.2018 року.

В період шлюбу, 06.03.2013 року, сторонами за спільні кошти у спільну сумісну власність придбаний автомобіль «ВМW 520» 1994 року виготовлення, кузов НОМЕР_3, об»єм двигуна 1951 см.куб., державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який був зареєстрований на відповідача ОСОБА_3.

Доводи відповідача відносно того, що спірний автомобіль належав особисто йому, як придбаний за кошти його батьків та за кошти отримані ним у позику, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, як слідує із обставин справи, ці кошти передавались на потреби всієї сім»ї, в тому числі, і на позивачку, а доказів, що ці кошти передавались особисто відповідачу на підставі цивільно-правової угоди, чи з інших, передбачених законом підстав, відповідачем не надано.

При цьому, як встановлено судом, відповідач не навів доказів того, що він передав за довіреністю спірний автомобіль іншій особі за згодою позивачки і що виручені від цієї реалізації кошти були викориситані на потреби сім»ї, що самою позивачкою заперечується.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то ці гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об»єктом порава спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів сстосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути нотаріально засвідчена.

Після припинення шлюбних відносин з 16.03.2018 року, сторони проживають окремо і при цьому, спірний автомобіль на час розгляду справи перебуває у власності відповідача, що підтверджується листом від 07.02.2018 року №2 Регіонального сервісного центру №3241 у Київській області, відповідно до якого, станом на 07.02.2018 року автомобіль «ВМW 520» 1994 року виготовлення, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, об»єм двигуна 1951 см.куб., свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 06.03.2013 року згідно облікових даних зареєстрований за ОСОБА_4 /а.с.8/.

Тобто, зазначеним листом підтверджується, що станом на лютий 2018 року спірний автомобіль перебував у власності відповідача, а його доводи про відчуження цього автомобіля на підставі доручення з правом розпорядження третій особі за плату, правового значення не має, оскільки договір доручення за своїм правовим змістом не є договором купівлі-продажу і при цьому, передача відповідачу, як довірителю, коштів за договором доручення, не свідчить про відчуження належного позивачу автомобіля.

Між тим, як встановлено судом, незважаючи на те, що належним чином оформленого на договірній основі відчуження автомобіля не відбулось, однак відповідач розпорядився цим автомобілем на власний розсуд, передавши його у користування за плату іншій особі і повернення цього автомобіля у своє володіння чи у володіння позивачки, не вбачає за можливе.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження 02.04.2018 року ТОВ «ІНЕО ПЛЮС» ринкова вартість автомобіля «ВМW 520» 1994року виготовлення, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 117.975 грн.49 коп., у зв»язку з чим, позивачка просить стягнути з відповідача ? частину вартості спірного автомобіля у сумі 58.987 грн.74 коп./а.с.10-22/.

Указаний висновок автотоварознавчого дослідження відповідачем не спростований, а той факт, що у висновку замовником його виготовлення зазначений відповідач, не доводить факт його недійсності, оскільки спеціаліст автотоварознавець при виконанні свого дослідження послався на відповідача, як власника автомобіля, що відповідає довідці регіонального сервісного центру Київської області.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

В силу ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Із указаної норми слідує, що сторони володіли указаним автомобілем на праві власності в рівних частках, а тому вимоги позивачки про виплату їй компенсації у розмірі ? частини вартості автомобіля, є обгрунтованими.

Встановлено, що позивачка звернулась до суду з позовом про зміну правовідношення сторін відносно спільного сумісного майна, тобто, у спосіб, що передбачений п.6 ч.2 ст.16 ЦК України і цей спосіб захисту своїх прав позивачка в ході розгляду справи не змінювала.

Позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають регулюванню ст.71 СК України, в силу частини другої якої, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Оскільки спірний автомобіль є річчю неподільною, так як його неможливо поділити в натурі без порушення його функціонального призначення, тому відповідно до вимог ч.2 ст.71 СК України він може бути присуджений одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Як слідує із матеріалів справи така домовленість між колишнім подружжям відсутня.

Незважаючи на те, що, в силу ч.2 ст.65 СК України дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового, колегія суддів вважає, що, звертаючись до суду з позовом про повернення їй половини коштів від вартості спірного автомобіля, який є спільним сумісним майном сторін, не є порушенням зазначеної норми, оскільки позивачка вправі сама обирати спосіб захисту своїх порушених прав, який узгоджується з вимогами ч.2 ст.16 ЦК України.

Так, відповідач, фактично відчуживши без згоди позивачки автомобіль, ринкова вартість якого на час розгляду справи складає 117.975,49грн., відповідач тим самим заподіяв позивачці матеральну шкоду в розмірі 58.987,74 грн.,що становить ? частину від ринкової вартості автомобіля на час розгляду справи.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза.

При цьому, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.13 ЦПК України, позивачка не вимагає визнання недійсним договору відчуження автомобіля третій особі, а лише просить поновити її порушене право шляхом відшкодування на її користь половини вартості автомобіля.

Позивачка обрала варіант способу захисту своїх прав шляхом стягнення на свою користь вартості належної їй частки спільного майна, що узгоджується з роз»ясненнями викладеними у п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема, у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім»ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Із цього роз»яснення слідує, що в разі незаконного відчуження одним із подружжя спільного майна, не обов»язково визнавати за позовом другого з подружжя цього договору недійсним, оскільки захист майнових прав другого з подружжя може бути вчинене шляхом компенсації йому вартості відчуженої частки майна.

Дійшовши висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, колегія суддів, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України вважає за правомірне вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплаченй нею судовий збір при зверненні з позовом до суду першої інстанціїх у сумі 704 грн.80 коп. та при зверненні до суду з апеляційною скаргою, у сумі 1.057 грн.21 коп., а всього, у сумі 1.762 грн. 01 коп.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасувавши рішення суду першої інстанції, як ухваленого всупереч дійсним обставинам справи та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384,141, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати рішення Яготинського районного суду м.Києва від 24 вересня 2018 року, та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 58.987 грн.74 коп., що складає ? частину вартості автомобіля «ВМW 520» 1994 року виготовлення, кузов НОМЕР_3, об»єм двигуна 1951 см.куб. державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 1.762 грн. 01 коп.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді