Справа № 2-16/11 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/6298/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
Провадження № 22-ц/783/6302/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ОСОБА_4 її представника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 26 травня 2017 року та на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 26 травня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, який в подальшому уточнила та просила визнати за нею права власності на сукупність будівельних матеріалів по будівництву незакінченого будівництвом з рівнем готовності 40% житлового будинку АДРЕСА_2; припинити права спільної часткової власності на 1/3 ідеальну частину у спірному майні ОСОБА_2 та ОСОБА_7; сплати ОСОБА_2 та ОСОБА_7 грошову компенсацію у розмірі 175170 грн. В обгрутнування позовних вимог позивачка посилалася на те, що 8 квітня 1991 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований відділом ЗАГСу Трускавецького міськвиконкому, актовий запис №39. Від цього шлюбу народилося двоє дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 року. З січня 2006 року між сторонами фактично припинилися подружні відносини, у зв»язку з чим відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. На підставі рішення Трускавецького міського суду від 05 березня 2007 року шлюб між ними розірвано. На підставі нотаріально посвідченого договору дарування частини одноквартирного житлового будинку від 07.11.2005 року позивачка подарувала відповідачу 1/3 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_2 (до укладення цього правочину, 23.04.2002 року її брат ОСОБА_9 подарував їй 1/3 ідеальну частину даного житлового будинку). Співвласниками будинку є сторони та їхня дочка ОСОБА_6, кожен має на праві спільної часткової власності 1/3 ідеальну частину в даному будинковолодінні. На підставі рішення Трускавецької міської ради №265 від 17.12.2003 року позивачці та її дочці відповідачці ОСОБА_7 було передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,0405га. по АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №23. 25 березня 2004 року виконавчий комітет Трускавецької міської ради прийняв рішення №66, з п.11 якого вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 дозволено реконструкцію з розширенням житлового будинку по АДРЕСА_2 зобов»язано виготовити проектно-технічну документацію на будівництво та погодити її у встановленому порядку. На виконання вказаного вище рішення Трускавецького міськвиконкому позивачкою було замовлено та за її кошти виготовлено проект реконструкції з розширенням житлового будинку АДРЕСА_2 Проектом було передбаченно реконструкцію з розширенням існуючого житлового будинку, який знаходився в незадовільному технічному стані з будівництвом двохповерхового житлового будинку, старий будинок підлягав зносу. Враховуючи, викладені вище обставини, забезпеченість відповідача ОСОБА_2 житлом - він є співвласником трьохкімнатної квартири в м.Дрогобичі, та те, що позивачка ОСОБА_4, особисто без участі відповідача ОСОБА_2 за свої власні кошти здійснила добудову нової частини до спірного будинку, (позначені на плані літ.5 - спальня -15,5кв.м; літ.6 - коридор - 10,8 кв.м, санвузол - літ.7 - 4,4 кв.м, кухня 8 - 10,5кв.м), вартість яких включено у ринкову вартість незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_2 і становить 107820 грн, які просить відняти від загальної вартості незавершеного будівництва, яка має бути врахована при визначенні грошової компенсації, просила припинити право відповідачів на належні їм частки у спірному майні.

Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 26 травня 2017 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_10 та ОСОБА_7, в особі представника ОСОБА_11, щодо врегулювання предмету спору на наступних умовах:

1. Право власності ОСОБА_7 на 1/3 ідеальну частину незакінченого будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_2 стан готовності 40 відсотків, припиняється у зв'язку із сплатою позивачкою ОСОБА_4 відповідачці грошової компенсації у розмірі 175 170 грн. за належну їй частку сукупності будівельних матеріалів по будівництву незакінченого будівництвом з рівнем готовності 40 % житлового будинку АДРЕСА_2

2. Визнати за ОСОБА_4 право власності на належну ОСОБА_12 1/3 ідеальну частину незакінченого будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_2 стан готовності 40 відсотків. В цій частині до ОСОБА_4 переходять всі права забудовника вказаного житлового будинку.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 26 травня 2017 року визнано за ОСОБА_4 право власності на сукупність будівельних матеріалів по будівництву незакінченого будівництвом з рівнем готовності 40% житлового будинку АДРЕСА_2

Припинено право спільної часткової власності на 1/3 ідеальну частину у спірному майні ОСОБА_2 шляхом сплати йому грошової компенсації у розмірі 175 170 грн. на р/р 0757, код отримувача 26306742, МФО 820172 - територіального управління державної судової адміністрації України у Л/о.

Ухвалу суду та рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається, на те, що мирова угода, затверджена оскаржуваною ухвалою суду, порушує його права як співвласника житлового будинку, така була затверджена без його участі. Просить ухвалу суду скасувати.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що висновок суду про ступінь готовності незавершеного будівництвом будинку - 40 % та неможливість поділу спірного майна в натурі ґрунтується на відомостях 2012 року та не відповідає фактичним обставинам, оскільки станом на 2017 рік стан будівництва значно змінився. Вказує, що суд не здійснив корегування часток співвласників з огляду на те, що для будівництва будинку було використано будівельні матеріали, які належали ОСОБА_2 Крім цього, визначаючи розмір часток співвласників та припиняючи право власності ОСОБА_2 на частку у незавершеному будівництвом будинку, суд першої інстанції не врахував, що йому на праві власності належить 1/3 частина земельної ділянки, на якій розташований будинок. Посилається також на те, що припинення права на частку у спірному майні призводить до істотного порушення прав апелянта, оскільки іншого житла, окрім як набутої в порядку приватизації разом з чотирма іншими особами квартири АДРЕСА_1 він немає. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі. Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційні скарги підтримав, покликаючись, на доводи, викладені у скаргах. ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_10 просили залишити апеляційні скарги без задоволення, судові рішення - без змін, покликаючись на доводи, викладені у відзиві на апеляційні скарги. Додатково пояснили, що з метою припинення конфліктної ситуації між позивачкою та її колишнім чоловіком ОСОБА_2 позивачка внесла на депозит суду 71 263,33 грн. з урахуванням твердження відповідача щодо вартості спірного незавершеного будівництвом житлового будинку у розмірі 739300,00 грн.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судові рішення таким вимогам не повністю відповідають.

Судом установлено, що сторони по справі є власниками житлового будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_13 та ОСОБА_2 є колишнім подружжям, шлюб між якими розірвано згідно рішення Трускавецького міського суду від 05 березня 2007 року. ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_13 та ОСОБА_2

Згідно рішення Трускавецької міської ради №265 від 17.12.2003 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,0405га по АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №23; кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

Рішенням №66 від 25 березня 2004 року виконавчого комітету Трускавецької міської ради п.11 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 дозволено реконструкцію з розширенням житлового будинку по АДРЕСА_2; зобов'язано виготовити проектно-технічну документацію на будівництво та погодити її у встановленому порядку.

З висновку № 310/12 судової будівельно-технічної експертизи від 05.04.2012 року (т.1 а.с.73-110) вбачається, що стан готовності незавершеного будівництвом житлового будинку становить 40 відсотків; старий будинок, окремі елементи якого збережені (вбудовані в новий будинок) згідно затвердженого проекту, мав бути повністю ліквідований; ринкова вартість незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_2 станом на час надання висновку становить 633300 грн. з ПДВ.

Відповідно до висновку № 378/14 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 30.07.2014 року (т.1 а.с.170-201) враховуючи вимоги п. 3.5.2. «Методичних рекомендацій по організації і проведенню судових будівельно-технічних експертиз по цивільних справах» незакінчений будівництвом з рівнем готовності 40% спірний житловий будинок АДРЕСА_2 розподілу не підлягає. Вартість недобудованого житлового будинку станом на 01.07.2014 року становить 739 300 грн. Фактично мансардні приміщення в горищному просторі відсутні, тому до загальної площі горищний простір не враховано.

З квитанції від 24 лютого 2017 року №0.0.714328322.1, виданої Трускавецьким відділенням Західного ГРУ Приватбанк, позивачка ОСОБА_13 внесла на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України у Л/о 175170грн. як компенсацію частки відповідача ОСОБА_2 у спірному об»єкті.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторони по справі як співвласники старого будинку АДРЕСА_2 який згідно проекту реконструкції будинку підлягав фактично зносу, є забудовниками незавершеного будівництвом вказаного будинку, стан готовностяі якого складає 40 відсотків та який не підлягає поділу, позивачка ОСОБА_13 внесла на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України у Л/о 175170грн. як компенсацію частки відповідача ОСОБА_2 у спірному об»єкті, тому припинення права спільної часткової власності на 1/3 ідеальну частину у спірному майні ОСОБА_2 не завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сім»ї, враховуючи забезпеченість ОСОБА_2 житлом, оскільки він є співвласником трьохкімнатної квартири в м. Дрогобичі Львівської області.

Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

У силу положень статтей 21, 24, 41 Конституції України, статтей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно із ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім»ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об»єкта, який є спільним майном.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_3 що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 20.12.2002 року. Крім нього вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17. Загальна площа квартири становить 59,7 кв.м.

Судом також установлено, що незавершений будівництвом будинок АДРЕСА_2 використовується сторонами для проживання, має два ізольовані входи. З 01.09.2015 року ОСОБА_2 зареєстрований у спірному будинку (а.с.107 т.2).

Та обставина, що відповідач ОСОБА_2 є співвласником квартири в м. Дрогобичі Львівської області, само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку у спірному майні може бути припинено, оскільки зважаючи на вищенаведене, таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім»ї.

Крім цього, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 належить 1/3 частина спірного майна. Указана частина у порівнянні із частинами інших співвласників, не може бути визначена як незначна.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_4, оскільки немає достатніх правових підстав для припинення права власності ОСОБА_2 на належну йому частку в праві спільної часткової власності, яка крім цього, не може бути визначена як незначна, що відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 26.05.2017 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_10, та ОСОБА_7, в особі представника ОСОБА_11, провадження у цій частині позовних вимог закрито.

Відповідно до ст. 175 ЦПК 2004 року мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов»язків сторін та предмета спору. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди.

У матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідача ОСОБА_2 про судове засідання 26.05.2017 року, у якому було визнано мирову угоду. Мирова угода укладена без його участі, як відповідача у справі. Крім того, суд не звернув увагу на відсутність повноважень ОСОБА_10 на укладення мирової угоди, оскільки відповідно до наявної у матеріалах справи довіреності така була видана ОСОБА_10 строком до 07.02.2017 року (а.с.29 т.2).

Відповідно до ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу, скасовуючи ухвалу суду від 26.05.2017 року із направленням справи для продовження розгляду в цій частині позовних вимог ОСОБА_4 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2,6 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 26 травня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_18 до ОСОБА_2 про визнання права власності та припинення права спільної часткової власності відмовити.

Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 26 травня 2017 року скасувати, направити справу в частині розгляду позову ОСОБА_18 до ОСОБА_6 про визнання права власності та припинення права спільної часткової власності для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 27.07.2018р.

Головуючий

Судді: