Провадження №4с/200/114/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2018 року м.Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Єлісєєва Т.Ю., ознайомившись зі скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптилат», -

В С Т А Н О В И В:

28.12.2018 року до суду надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптилат».

Предметом оскарження є постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 про арешт коштів божника від 18.04.2018 року у виконавчому провадженні №48199893 та дії цього виконавця з повторного направлення постанови про арешт коштів божника від 18.04.2018 року до банківських установ для виконання, зобовязання головного державного виконавця зупинити виконавче провадження.

В обґрунтування скарги ТОВ «Вініл» посилається на те, що товариство 13.12.2018 року дізналось від ПАТ «ПУМБ», що головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 повторно направив до ПАТ «ПУМБ» та ПАТ «Креді ОСОБА_2» постанову про арешт коштів боржника. З діями державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 Товариство не згодне, оскільки вважає передчасним, оскільки передумовою накладення арешту на майно боржника є повторне накладення штрафу на боржника, який самостійно не виконав рішення суду. Однак, 25.04.2018 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом скасовано постанову державного виконавця від 16.01.2018 року про накладення штрафу. Окрім цього, ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 25.09.2018 року зупинено стягнення за виконавчим листом по справі №2к-2/10 від 18.12.2014 року та заборонено Головному державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3, будь-якому іншому державному виконавцю, ПАТ «ПУМБ» (), ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_2» (), іншим будь-яким банківським установам вчиняти будь-які дії щодо примусового виконання за виконавчим провадженням № 48199893, зокрема, але не виключно: накладати арешти на нерухоме, рухоме майно, рахунки ТОВ «Вініл» (), зупиняти видаткові операції за рахунками ТОВ «ВІНІЛ», виконувати примусове списання грошових коштів та/або валютних цінностей з рахунків ТОВ «ВІНІЛ» () на підставі виконавчого листа №2к-2/10 від 18.12.2014 року, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська. Таким чином, державний виконавець не мав права накладати арешт на грошові кошти скаржника. Товариство зазначає, що вже зверталось до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 про арешт коштів божника від 18.04.2018 року, а саме: 24.04.2018 року, однак підстави подання цієї скарги відрізняються від підстав, викладених у скарзі 24.04.2018 року. Скаржник зазначає, що строк на подання цієї скарги ним пропущено з поважних причин, оскільки лише 11.12.2018 року він отримав постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20.11.2018 року, а про дії державного виконавця з направлення постанови про арешт коштів повторно до банківських установ дізнався 13.12.2018 року. Вважає, що підстави для звернення до суду з цієї скаргою виникли саме 11.12.2018 року.

Відповідно до ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов'язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судом встановлено, що скаржником пропущено строк на подання скарги на дії державного виконавця, оскільки оскаржувана постанова винесена ще 18.04.2018 року.

Скаржник посилається на те, що йому стало відомо про протиправні дії держвиконавця з повторного виконання власної постанови від 18.04.2018 року лише у грудні 2018 року, у звязку з чим, суд зазначає наступне.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.09.2018 року скасовано ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.04.2018 року та відмовлено у задоволенні скарги ТОВ «Вініл» на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МУЮ ОСОБА_3 від 18.04.2018 року про арешт коштів боржника.

06.12.2018 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МУЮ ОСОБА_3 надіслав на адресу ПАТ «Креді ОСОБА_2» та ПАТ «ПУМБ» листа, у якому повідомив, що надсилає для виконання постанову про арешт коштів боржника від 18.04.2018 року, оскільки ухвала Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.04.2018 року, якою було скасовано цю постанову держвиконавця від 18.04.2018 року, скасована в апеляційному порядку.

11.12.2018 року ТОВ «Вініл» звернулось до ПАТ «ПУМБ» з запитом щодо підстав зупинення видаткових операцій по його рахункам. Відповіді на цей запит до матеріалів скарги не долучено.

Наведені вище обставини свідчать про те, що ТОВ «Вініл» було достовірно відомо про винесення головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МУЮ ОСОБА_3 постанови про арешт коштів боржника від 18.04.2018 року ще 24.04.2018 року, при поданні до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська скарги на вказану постанову.

Окремо суд звертає увагу на той факт, що скарга ТОВ «Вініл» від 24.04.2018 року розглянута по суті та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.09.2018 року в її задоволенні відмовлено, тобто компетентним судовим органом встановлено правомірність оскаржуваної постави державного виконавця від 18.04.2018 року та дії державного виконавця з її прийняття.

Відповідно до ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об'єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, зокрема, є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами; у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «ВАТ «Нафтова компанія Юкос» проти Росії» визначив термін давності, як передбачене законом право порушника не піддаватися попередженню або суду після закінчення певного терміну після здійснення правопорушення. Як зазначив ЄСПЛ, строки давності, які характерні для національних правових систем Держав-учасниць, відповідають декільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у Рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Так, у низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у світлі дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обовязкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», п. п. 51, 52, «Брумареску проти Румунії», п. 61).

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та субєктивні, а обєктивні та непереборні причини їх пропуску.

Отже, суд приходить до висновку, що повторне подання ТОВ «Вініл» скарги на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, повязані з винесення постанови від 18.04.2018 року про арешт коштів боржника, є не тільки зловживанням правом з боку боржника, оскільки рішення з приводу правомірності вказаних дій вже прийнято, а й вчиненням процесуальної дії за межами строку, встановленого законом.

Враховуючи, що обєктивних та непереборних причин для своєчасного подання скарги ТОВ «Вініл» на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, повязані з винесення постанови від 18.04.2018 року про арешт коштів боржника, скаржником не наведено, ним самостійно зазначено про обізнаність із винесенням оскаржуваної постанови в квітні 2018 року, та з того часу сплив значний проміжок часу, суд не знаходить підстав для поновлення строку на звернення до суду зі скаргою.

Відмовлячи у поновленні строку на звернення до суду зі скаргою, суд керується принципом правової визначеності, практикою ЄСПЛ та Конституційного Суду України.

Вирішуючи питання про відмову у прийнятті скарги до розгляду, суд зауважує, що пропуск процесуального строку на подання скарги є підставою для залишення скарги без розгляду, зловживання правом у формі подання скарги, яка вже вирішена судом є підставою для залишення її без розгляду або повернення, а застосувати положення ст.186 ЦПК України щодо відмови у відкритті провадження суд не має можливості, оскільки розділом сьомим ЦПК України не передбачено відкриття провадження за скаргою на дії державного виконавця.

Слід зазначити, що ТОВ «Вініл» в обґрунтування свої скарги виклав виключно обставини незгоди з оскаржуваною постановою державного виконавця від 18.04.2018 року про накладення арешту на майно боржника, а також з діями державного виконавця, повязаними з виконанням цієї постанови, проте, обєднав у прохальній частині скарги вимоги про зобовязання державного виконавця зупинити виконавче провадження №48199893.

Як вже зазначалось судом, необґрунтоване або штучне об'єднання позовних вимог, з метою зміну предмету позову, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер є зловживанням правом.

Як вбачається з роз'яснень викладених у п.15 постанови від 07.02.2014 року №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги ( аналогічно) забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дій оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим, до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження).

Аналогічні норми містяться у чинних редакціях ЦПК України від 15.12.2017 року та Законі України «Про виконавче провадження» від 03.11.2016 року.

Отже, скаржником свідомо включено до складу вимог скарги безпідставну, таку що не грунтується на законові вимогу про зобовязання державного виконавця зупинити виконавче провадження, оскільки така процесуальна дія відноситься до виключних, дискреційних повноважень державного виконавця.

Крім цього, власне самими скаржником зазначено, що ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 25.09.2018 року зупинено стягнення за виконавчим листом по справі №2к-2/10 від 18.12.2014 року та заборонено Головному державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3, будь-якому іншому державному виконавцю, ПАТ «ПУМБ» (), ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_2» (), іншим будь-яким банківським установам вчиняти будь-які дії щодо примусового виконання за виконавчим провадженням №48199893.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про залишення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптилат» без розгляду в цілому.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 126, 127, 260, 353, 449 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Товариству з обмеженою відповідальністю «Вініл» в поновленні строку на звернення до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптилат» відмовити.

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптилат» залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом 15-и днів з дня її проголошення ухвали, відповідно до пп.15.5 п.15 ч.1 Розділу VII Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва