Ухвала

11 липня 2018 року

місто Київ

справа № 545/1009/16-ц

провадження № 61-10178св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач (заявник) - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Панченка О. О., Пікуля В. П., Обідіної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 50 358, 50 грн, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 23 341, 13 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 23 581, 25 грн, заборгованості за пенею та комісією у розмірі 800, 00 грн, а також штрафів, що складаються з 250, 00 грн фіксованої частини та 2 386, 12 грн процентної складової, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що між ним та ОСОБА_3 15 листопада 2007 року укладено договір, згідно з умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 13 000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00 % на рік на суму залишку заборгованості. Позивач зазначав, що свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконало у повному обсязі. Проте ОСОБА_3 не вносила своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що спричинило виникнення заборгованості. У зв'язку з наведеним банк просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 50 358,50 грн.

Як на правові підстави позову банк посилався на статті 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено за недоведеністю.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що заява від 15 листопада 2007 року, підписана ОСОБА_3, не містить чіткого зазначення виду банківських послуг, які вона оформила на своє ім'я, а тому суд зробив висновок, що сторони не дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору. Доводи позивача стосовно наявності у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відповідачем правовідносин щодо надання кредитного договору з посиланням на укладення договору та ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви є неспроможними. Такі доводи жодним чином не доводять факту укладення між сторонами кредитного договору 15 листопада 2007 року, заборгованість за яким є предметом цього спору.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову. Суд апеляційної інстанції стягнув з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом у розмірі 50 358, 50 грн, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 23 341, 13 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 23 581, 25 грн, заборгованості за пенею та комісією - 800, 00 грн, а також штрафів, що складаються з 500, 00 грн фіксованої частини і 2 386, 12 грн процентної складової. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд керувався тим, що суду надано докази про отримання ОСОБА_3 платіжної картки з відкриттям карткового рахунку на її ім'я. Договір про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку від 15 листопада 2007 року не оспорювався, судом недійсним не визнавався. Наведені банком розрахунки обґрунтовані наявними у справі доказами, враховано період порушення відповідачем умов договору і часткове погашення заборгованості. Згідно із витягом з особового рахунку 19 червня 2015 року відповідач востаннє погашала заборгованість на суму 650, 00 грн, чим вчинила дію, що свідчить про визнання нею боргу. Зважаючи на наведене, на переконання апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог щодо укладення кредитного договору є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та є помилковим.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ОСОБА_3 просила скасувати рішення Апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2016 року та залишити в силі рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що апеляційний суд безпідставно та необґрунтовано долучив до матеріалів справи докази, які не були надані позивачем у суді першої інстанції. Апеляційний суд, на переконання заявника, не врахував, що підписана ОСОБА_3 анкета-заява про бажання оформити кредитну картку та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не були їй надані для ознайомлення, підпис заявника на цих Умовах та правилах відсутній, а тому сторони не досягли домовленості щодо всіх умов кредитного договору. При цьому, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, заявник стверджує, що відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд не врахував заяву ОСОБА_3 про застосування позовної давності, подану нею до суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження та ухвалою від 13 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України), касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За правилом статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Цивільну справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду 21 лютого 2018 року.

Перевіривши матеріали справи, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для зупинення касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 415 ЦПК України процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року цивільну справу № 755/20484/15-ц (провадження № 61-6992св18) за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договоромпередано на розгляд Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Направляючи справу № 755/20484/15-ц на розгляд Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, суд касаційної інстанції встановив наявність інших, протилежних за змістом, висновків щодо застосування статті 634 ЦК України у подібних правовідносинах, сформульованих та викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати, зокрема у справі № 557/1361/15-ц, провадження № 61-6036св18. Верховний Суд у зазначеній справі визнав обґрунтованими та погодився з висновками суду апеляційної інстанції, яким в ухвалі від 18 березня 2016 року сформульований висновок, за яким Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не є належним та допустимим доказом у справі, а тому вимоги банку (про стягнення заборгованості за кредитним договором) є недоведеними.

З огляду на зазначене Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважав, що вирішення цих правових питань з урахуванням наведених правових позицій Верховного Суду у подібних правовідносинах викликає необхідність формування єдиної правозастосовчої практики, що підлягає вирішенню Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Даючи оцінку доводам касаційної скарги у справі, що розглядається, Верховний Суд врахував, що, не погоджуючись з висновком суду апеляційної інстанції, відповідач у касаційній скарзі посилається на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15. У цій справі Верховний Суд України встановив, що банк звернувся до суду з вимогами про стягнення кредитної заборгованості, процентів, штрафу, пені та комісії, посилаючись на Умови та правила надання банківських послуг, які, як стверджує заявник, вона не підписувала, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Враховуючи, що серед доводів досліджуваної касаційної скарги ОСОБА_3 посилається на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 щодо можливості стягнення суму штрафу, пені та комісії за кредитним договором, що становить причину направлення справи № 755/20484/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на розгляд Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду визнає за обґрунтоване зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України, до закінчення перегляду справи.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 10 частини першої статті 253, статтями 260, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 545/1009/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2016 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 755/20484/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик