АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 липня 2018 року

м. Харків

справа № 628/2823/16-ц

провадження № 22ц/790/2244/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Огар І.В.,

імена (найменування сторін):

позивач за первісним позовом (відповідач - за зустрічним позовом) ОСОБА_1,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 на рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року в складі судді Демченко І.М.,

у с т а н о в и в:

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 30 січня 2014 року укладено Договір позики, відповідно до умов якого він передав строком до 30 березня 2014 року, а ОСОБА_2 прийняла від нього у власність грошові кошти в розмірі 500 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 57 200 доларам США 00 центів, та зобовязалася повернути в строк, указаний в цьому договорі. Договір позики нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 за реєстровим № 142. 24 лютого 2014 року з метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором укладено Договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями № 61 по вулиці Зої Космодем`янської в м. Купянськ Харківської області на земельній ділянці площею 0,1000 га (кадастровий номер :56:001:0028) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, оціночна вартість якого становить 394 838 грн. 00 коп. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 за реєстровим № 261. За домовленістю сторін в договорі було зазначено, що вартість предмету іпотеки становить 500 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 57 200 доларам США 00 центів.Позивач зазначає, що відповідачем порушено умови укладеного договору позики, борг до теперішнього часу не повернуто. Посилаючись на вказані обставини, просив визнати за ним право власності на зазначене нерухоме майно.

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась у суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки недійсним.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що реальна вартість житлового будинку з надвірними будівлями № 61 по вулиці Зої Космодем`янської в м. Купянськ Харківської області на час укладення договору іпотеки становила 1 297 350 грн. 00 коп., що підтверджується Звітом про експертну оцінку, складеним 06 вересня 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Естейт сервісес груп» (далі ТОВ «Естейт сервісес груп»). Посилаючись на підстави, передбачені статтею 229 ЦК України, просила визнати недійсним Договір іпотеки від 24 лютого 2015 року.

Ухвалами Купянського міськрайонного суду Харківської області від 05 жовтня 2016 року та від 19 жовтня 2016 року позови обєднані в одне провадження; до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за зустрічним позовом залучено Орган опіки та піклування Купянської міської ради Харківської області.

Рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року в задоволенні позовів відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив із того, що обраний позивачем за первісним позовом спосіб захисту порушеного права, а саме - визнання за ним права власності на предмет іпотеки за рішенням суду суперечить вимогам чинного законодавства та не відповідає умовам договору іпотеки, укладеного між сторонами.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції вважав, що оспорюваним договором сторони узгодили лише заставну вартість предмету іпотеки та не домовлялися щодо ціни, за якою буде реалізовано предмет іпотеки у разі невиконання умов кредитного договору.

07 березня 2018 року ОСОБА_3 представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вартість предмета іпотеки визначена в договорі іпотеки згідно зі Звітом в стислій формі № BF140124-005 про оцінку майна, виконаного 21 лютого 2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю Купянський технічний центр «ОНІКС» (далі ТОВ Купянський технічний центр «ОНІКС»). Суд першої інстанції не взяв до уваги Висновок судової оціночно-будівельної експертизи № 12747/5571, складений судовим експертом ОСОБА_5 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_6 на підставі ухвали Купянського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2016 року.

ОСОБА_1 та Орган опіки та піклування Купянської міської ради Харківської області рішення суду першої інстанції не оскаржили, право на відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 215-235 ЦК України).

За загальним правилом, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу (частина 1 статті 215 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що 30 січня 2014 року укладено Договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав строком до 30 березня 2014 року, а ОСОБА_2 прийняла від ОСОБА_1 у власність грошові кошти в розмірі 500 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 57 200 доларам США 00 центів, та зобовязалася повернути в строк, указаний в цьому договорі. Договір позики нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 за реєстровим № 142.

24 лютого 2014 року з метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором укладено Договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями № 61 по вулиці Зої Космодем`янської в м. Купянськ Харківської області на земельній ділянці площею 0,1000 га (кадастровий номер :56:001:0028) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 за реєстровим № 261.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом, ОСОБА_2 просила визнати недійсним даний договір іпотеки з підстав, передбачених статтею 229 ЦК України. При цьому посилалась на те, що вона помилялася щодо вартості предмету іпотеки.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

За змістом частин 1, 3 статті 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору.

Отже, правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на зміну, припинення або встановлення прав та обовязків сторін цього договору.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-1У (з наступними змінами) «Про іпотеку» (далі Закон № 898-1У) іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 3 статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина 1 статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до вимог частини 1 статті 12, частини 1 статті 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На момент укладення Договору іпотеки від 24 лютого 2014 року ОСОБА_2 була ознайомлена з умовами, наслідками укладення договору, про що їй розяснював нотаріус.

Посилання на те, що ОСОБА_2 помилялась щодо вартості предмета іпотеки не знайшло свого підтвердження, оскільки спростовується умовами договору. В пункті 1.1. Договору іпотеки від 24 лютого 2014 року зазначено, що згідно зі Звітом в стислій формі № BF140124-005 про оцінку майна, виконаного 21 лютого 2014 року ТОВ Купянський технічний центр «ОНІКС», оціночна вартість вказаного житлового будинку з надвірними будівлями становить 394 838 грн. 00 коп. За домовленістю сторін вартість предмету іпотеки становить 500 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 57 200 доларам США 00 центів.

Вищенаведені обставини дають підстави суду зробити висновок про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у звязку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено та в апеляційному порядку не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 19 липня 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

ОСОБА_7