Дата документу 11.12.2018 Справа № 554/7971/18
Провадження № 2/554/3190/2018

Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2018 року місто Полтава

Суддя Октябрського районного суду м.Полтави - Тімошенко Н.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

03.10.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу

України на його користь компенсацію спричиненої моральної шкоди

у розмірі 1 000000 (один мільйон) гривень.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 21.08.2017 року ним була подана заява до ОСОБА_2 відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, яка містила відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 129, 296 громадянкою ОСОБА_3. Однак, відомості про вказані кримінальні правопорушення не були внесені посадовими особами ОСОБА_2 відділу поліції ГУНП в Полтавській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань і він вимушений був звернутися до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого, яка 07.09.2017 була задоволена ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави. Відомості про кримінальні правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. У подальшому, 23.05.2018 року, кримінальні провадження за ч.1 ст.296 КК України та за ч.1 ст.129 КК України було закрито. Постанови слідчого про закриття кримінальних проваджень скасовані ухвалами слідчих суддів Октябрського районного суду м. Полтави від 10.05.2018 року та від 24.07.2018 року. Позивач посилається на те, що внаслідок бездіяльності працівників ОСОБА_2 відділу поліції ГУНП в Полтавській області він вимушений був звертатись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, витрачаючи свій час на складання заяв, переживаючи душевні хвилювання та психоемоційні навантаження.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надавши заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представники відповідачів у судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ураховуючи викладене та те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суддя ухвалила провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України у звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.08.2017 року ОСОБА_1 була подана до ОСОБА_2 відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області заява, яка містила відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 129, 296 громадянкою ОСОБА_3.

Однак, відомості про вказані кримінальні правопорушення не були внесені посадовими особами ОСОБА_2 відділу поліції ГУНП в Полтавській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави скарга ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 21.08.2017 року задоволена.

Указані відомості внесено до ЄРДР та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області лейтенанта міліції ОСОБА_4 від 02.10.2017 року кримінальне провадження № 0004353 було закрито за відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України.

Постановою слідчого Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 23.05.2018 року кримінальне провадження № 0003850 було закрито за відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.

Ухвалами слідчих суддів Октябрського районного суду м. Полтави від 10.05.2018 та від 24.07.2018 року вказані постанови скасовані.

Позивач вважає, що бездіяльністю працівників ОСОБА_2 відділу поліції ГУНП в Полтавській області, яка виражається у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення за його заявою до ЄРДР та у подальшому закритті кримінального провадження йому завдана моральна шкода. На підтвердження надав епікриз з ОСОБА_2 обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру від 17.09.2017 року, у якому позивачу встановлений діагноз: атопічний дерматит та рекомендовано уникати нервових напружень.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктивного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільно - правової відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода завдана незаконними, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст.1176 ЦК України, а саме внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства

Ухвала Октябрського районного суду м. Полтави, якою було зобов'язано уповноважених службових осіб внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості із заяви позивача про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування з приводу повідомлених даних, а також ухвала Октябрського районного суду м. Полтави про закриття кримінального провадження, не підпадає під перелік дій, які дають підстави для відшкодування шкоди з підстав, визначених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст. 1176 ЦК України.

Сам факт реалізації позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а факт зазначених ухвал слідчого судді не свідчить про протиправність дій органів досудового розслідування та завдання такими діями позивачу моральної шкоди.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи з загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст.1173, 1174 ЦК України).

Згідно з ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Позивачем не надано доказів, що з вини відповідача ОСОБА_2 відділу поліції ГУНП в Полтавській області спричинена моральна шкода, скарги на бездіяльність розглядались в порядку ст.ст. 303-309 КПК України, відсутній причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вина останнього в її заподіянні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними, не встановлено спричинення моральної шкоди відповідачем, яка б підлягала відшкодуванню, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та, враховуючи, що позивач є інвалідом другої групи та звільнений від сплати судового збору, покладає судові витрати на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 4-10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 89, 133, 141, 223, 229, 247, 259, 263-265, 268, 272-273, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подане до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакціє Кодексу.

Повний текст рішення складено 20.12.2018 року.

Суддя Н.В.Тімошенко