Провадження № 2-о/161/283/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 рокуЛуцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:головуючої судді Пушкарчук В.П.,

з участю секретаря судових засідань Загоровської І.І.,

заявника ОСОБА_2

представника заявника - ОСОБА_3

представника заінтересованої особи - Забожчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку заяву ОСОБА_2, заінтересовані особа - Національна поліція України, антитерористичний центр при службі безпеки України про встановлення факту безпосередньої участі у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, -

В С Т А Н О В И В:

05.11. 2018 року заявник ОСОБА_2 звернувся в суд з заявою про встановлення факту безпосередньої участі у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції.

Свою заяву мотивує тим, що відповідно до наказу ГУНП у Волинській області №1706 від 07.11.2017 року, він був направлений на проходження стажування до ГУНП Донецької області терміном на 3 місяці з 20.11.2017 року.

Наказом ГУНП у Донецькій області №2171 від 21.11.2017 року «Про організацію та проведення стажування працівників ГУНП у Волинській області» щодо нього організовано стажування на посаді інспектора сектору превенції Вугледарського відділення поліції Волноваського відділу поліції, закріпивши керівника стажування за місцем роботи.

Заявник вказує, що під час стажування він позмінно ніс службу на блокпосту М-03 (розміщений на адміністративній юрисдикції Вугледар), здійснював забезпечення безпеки населення від терористів та їх посібників, патрулювання та охорону громадського порядку, охорону адміністративних будівель на території м. Вугледар Донецької області.

13.09.2018 заявник звернувся з заявою до ГУНП України у Волинській області із проханням надати документи про безпосередню його участь у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення за час проходження служби у Вугледарському відділенні поліції.

Однак, 21.09.2018 року з відповіді ГУНП у Волинській області щодо нього відсутні документи, які б підтверджували його безпосередню участь у виконанні завдань антитерористичної операції.

Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України листом № Т-1022/12/1/3/01/2018 від 25.10.2018 року зазначив, що відповідно до Положення про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції (в подальшому-комісії) затвердженого наказом МВС України №405 від 23.05.2016 року, до повноважень комісії не входить встановлення та підтвердження факту безпосередньої участі в проведенні та виконанні завдань антитерористичної операції.

Заявник зазначає, що відсутністю необхідних документів його позбавлено можливості (відсутність підстави) звернутися до комісії для надання статусу учасника бойових дій. Порядок встановлення факту безпосередньої участі в проведенні антитерористичної операції чинним законодавством не встановлений.

На підставі наведеного просив суд встановити юридичний факт безпосередньої його участі у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, в період з 21.11.2017 по 21.02.2018 року.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 заяву підтримали та просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Забожчук О.В. в судовому засіданні заперечувала проти розгляду заяви про встановлення вищевказаного факту в порядку окремого провадження, оскільки законодавством визначено позасудовий порядок, який дає змогу особі встановити статус учасника бойових дій. Просила закрити провадження у справі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до наказу ГУНП у Волинській області №1706 від 07.11.2017 року рядового поліції ОСОБА_2 старшого інспектора-чергового сектору реагування патрульної поліції №1 Локачинського відділення поліції Горохівського відділу поліції направлено на проходження стажування до Донецької області терміном на 3 місяці, починаючи з 20.11.2017 (а.с. 20).

Наказом ГУНП у Донецькій області №2171 від 21.11.2017 року « Про організацію та проведення стажування працівників ГУНП у Волинській області» щодо рядового поліції ОСОБА_2 організовано стажування на посаді інспектора сектору превенції Вугледарського відділення поліції Волноваського відділу поліції, закріпивши керівника стажування за місцем служби (а.с. 19).

Згідно відповіді Департаменту кадрового забезпечення вбачається, що відповідно до Положення про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції (в подальшому-комісії) затвердженого наказом МВС України №405 від 23.05.2016 року, до повноважень комісії не входить встановлення та підтвердження факту безпосередньої участі в проведенні та виконанні завдань антитерористичної операції (а.с. 14).

Як слідує з листа ГУНП в Волинській області від 21.09.2018 року №21зі/01/12/1-2018 року, що у ГУНП відсутні документи, що містять доказ «Про безпосередню участь у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції», оскільки інформація про залучення ОСОБА_2 наказом АТЦ при СБУ не були включені до складу сил та засобів з метою виконання службових завдань (а.с. 17).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами 1, 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз'яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Тобто, чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб'єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення. 2. Встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов'язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. 3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). 4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК України і не є вичерпним.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов'язаний з'ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження в ній.

Згідно з рекомендаціями, наданими у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатись судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

В силу п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов'язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України.

Встановлення окремо факту участі в антитерористичній операції вказаним законом не передбачено. Але обставини безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення підлягають встановленню при вирішенні питання надання особі статусу учасника бойових дій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення (далі - Порядок).

Пунктом 2-1 Порядку передбачено, що статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Пунктом 4 Порядку визначений чіткий перелік документів, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій і підтверджують безпосереднє залучення особи до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення.

На підставі визначених Порядком документів рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін'юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв'язку, ДСНС, ДФС (далі - комісія); міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання (п. 5 Порядку).

В силу п. Порядку рішення комісії або міжвідомчої комісії може бути оскаржене у судовому порядку.

З викладених вище положень закону вбачається, що встановлення окремо факту участі в антитерористичній операції не має юридичного значення, але встановлення таких обставин є складовою процесу надання особі статусу учасника бойових дій, для проведення якого визначений позасудовий порядок, який здійснюють спеціально уповноважені на це органи, рішення яких підлягає оскарженню в судовому порядку.

За таких обставин аргументи заявника та його представника щодо наявності підстав для розгляду заяви по суті ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень матеріального та процесуального закону.

Не спростовує таких висновків і посилання в заяві на Положення про комісію Національної поліції з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затверджене наказом МВС України від 23 травня 2016 р. № 405.

Так, згідно з вказаним Положенням комісія Національної поліції з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій приймає рішення про надання особам, зазначеним в пункті 1 розділу І цього Положення, статусу учасника бойових дій на підставі вивчення документів та, у разі потреби - заслуховування осіб.

Пунктами 7, 8 цього Положення передбачено, що рішення Комісії може бути оскаржено в судовому порядку. У разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в антитерористичній операції чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, учасником війни, і прийняття судом відповідного позитивного рішення таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право особи на визнання її учасником бойових дій, учасником війни. Рішення суду підлягає зберіганню в Національній поліції України відповідно до законодавства.

З наведеного можна зробити висновок, що в разі відмови у наданні такого статусу - особа має право звертатися до суду для оскарження рішення комісії, в тому числі, стосовно встановлення факту участі в антитерористичній операції чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, учасником війни.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, заява ОСОБА_2 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 255, 260, 261, 268, 293, 315 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особа - Національна поліція України, антитерористичний центр при службі безпеки України про встановлення факту безпосередньої участі у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук