Справа №295/3677/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді - Полонця С.М.,

секретаря с/з ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за участю: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 14481 грн. та моральну шкоду в розмірі 7000 грн., посилаючись на те, що з вини водія ОСОБА_3, 26.12.2017 року сталася ДТП, внаслідок якої автомобіль позивача, державний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, внаслідок чого позивачу спричинено матеріальну шкоду, яку частково покриває сума страхового відшкодування, та моральну шкоду, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.04.2018 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строку для усунення недоліків.

На виконання вищезазначеної ухвали суду позивачем 04.04.2018 року надано до суду квитанцію про сплату судового збору та копію довіреності на автомобіль, а 13.04.2018 року надано позовну заяву з додатками.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 18.04.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

03.05.2018 року відповідач надав до суду заяву щодо розгляду справи в порядку загального провадження та заперечення на проведення спрощеного позовного провадження.

03.05.2018 року позивач надав до суду відповідь на заяву (відзив) на проведення спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 04.05.2018 року заяву відповідача задоволено частково, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, заяву в частині розгляду справи за правилами загального позовного провадження, залишено без задоволення.

08.05.2018 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 21.05.2018 року у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення автотехнічної експертизи відмовлено; призначено по справі автотоварознавчу експертизу за матеріалами цивільної справи; на час проведення експертизи провадження в справі зупинено.

07.06.2018 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

ОСОБА_6 відділення КНДІСЕ, що надійшов до суду 26.09.2018 року повідомлено, що ухвала суду про призначення експертизи залишена без виконання у звязку з несплатою попередньої вартості виконання експертизи.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 27.09.2018 року поновлено провадження у справі.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст. ст. 1166, 1167, 1188, 1192, 1194 ЦК України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, як передбачено вимогами ст.1188 ЦК України. Відповідно до вимог п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами та доповненнями, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що 26.12.2017 року о 15 год. 30 хв по проспекту Миру в напрямку вул. Гагаріна в м. Житомирі зі сторони с. Довжик водій ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, керуючи автомобілем ВАЗ-2108, реєстраційний номер НОМЕР_3 перед поворотом ліворуч до будинку №50 по проспекту Миру, не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та не переконався в безпечності маневру і здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen T4», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Посилання представника відповідача в обґрунтування своїх заперечень проти позову на те, що позивача не визнано потерпілим в справі про адміністративне правопорушення, а він є свідком події, не мають правового значення для вирішення даної справи.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №413, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 23.03.2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 застрахована відповідно до полісу №АК/3592192.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність на умовах, визначених Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року (далі Закон).

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ремонтної калькуляції №712-12676- від 17.01.2018 року, складеної на замовлення страховика, вартість ремонту пошкодженого автомобіля позивача склала 26426,22 грн., а згідно рахунку на оплату ФОП ОСОБА_7 №15 від 22.03.2018 року, вартість ремонту автомобіля склала 40907,00 грн.

Різниця між сумою страхового відшкодування, яку позивач має отримати від страховика, та вартістю ремонту пошкодженого автомобіля позивача, склала 14481 грн. Доказів іншого розміру завданої матеріальної шкоди відповідачем не надано суду.

Враховуючи вищезазначене, відповідач повинен відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, заподіяну з його вини внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 14481 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №413, враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Посилання представника відповідача в обґрунтування своїх заперечень проти позову на те, що позивач не має права вимагати стягнення матеріальної шкоди на свою користь, оскільки він не є власником транспортного засобу, є безпідставними, оскільки позивач на підставі довіреності, виданої власником майна, правомірно володіє вказаним транспортним засобом та має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Що стосується стягнення моральної шкоди на користь позивача, то відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами і доповненнями та ст. 1167 ЦК України, позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності вини відповідача у її завданні, розміру спричиненої шкоди, з яких міркувань позивач виходив визначаючи цей розмір в сумі 7000 грн., а саме не зазначено характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань, їх наслідків.

Наявні в матеріалах справи консультативні висновки спеціаліста, в яких зазначено діагноз позивача, видані 21.05.2015 року, 08.02.2016 року та 31.01.2017 року, тобто до дорожньо-транспортної події, а тому не можуть бути доказом завдання позивачу моральної шкоди внаслідок ДТП. Доказів встановлення позивачу групи інвалідності в матеріалах справи не має.

З огляду на вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем дані факти нічим не підтверджені, хоча відповідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України це є його обовязком.

Також відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати на правову допомогу не підлягають стягненню, оскільки представник позивача адвокат ОСОБА_4 діяла у справі на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 27.02.2018 року №296, а будь-який договір про надання правової допомоги між позивачем та його представником, в матеріалах справи відсутній. При цьому чек поповнення №5648 на суму 1700 грн., що міститься в матеріалах справи, не є належним, достовірним та достатнім доказом здійснення таких витрат.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, матеріальну шкоду в розмірі 14481 грн. 00 коп.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення буде складено 05.10.2018 року.

Суддя: С.М. Полонець