справа № 2/325/320/2018р.
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 жовтня 2018 року смт. Приазовське
Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Васильцової Г.А., при секретарі Міняйло А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Приазовського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором;
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 28.01.2010 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», (далі ПАТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно якого остання отримала у позивача кредит у розмірі 4000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Зазначеним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих в період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.
ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
Заяв та клопотань по справі від учасників процесу до суду не надходило.
В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності представника ПАТ КБ ПриватБанк, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачка повторно у судове засідання не з?явилася, відповідно до ст. 128 ЦПК України належним чином була повідомленою про дату, час та місце розгляду справи; не повідомила суд про причину своєї неявки; відзив на позов не надала. Згідно матеріалів справи справа неодноразово призначалася до розгляду, та відповідачці було відомо про наявність позовної заяви позивача до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором, про що свідчить заява від 12.07.2018 року про відкладення розгляду справи, призначеної на 12 липня 2018 року на 09-00 годину, для звернення до центру безоплатної правової допомоги.
Однак надалі відповідачка у судові засідання, призначені на 14.08.2018 р на 11-30 год та 10.10.2018 р на 13-00 годину, не зявилася, на адресу суду повернулися поштові повідомлення з причиною повернення за закінченням терміну зберігання.
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання за № 288/06-18 від 21.06.2018 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 27, кв. 11.
Заяв про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) відповідачкою не надано.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає та не знаходиться.
Відповідно до ч. 3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причину своєї неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи викладене та згідно ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.
Судом встановлено, що 28.01.2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, згідно копії заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, обумовивши пунктами 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту в будь-який момент (а.с. 8, 9, 10-15).
Відповідно до п. 3.1 Умов та правил надання банківських послуг, банк відкриває клієнту карткові рахунки, видає клієнту картки, їх вид і строк дій визначений в заяві і в памятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.
Згідно п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.
При розгляді справи встановлено, що позивач виконав свої зобовязання перед відповідачем і надав відповідачу платіжну картку «Універсальна», збільшивши згодом кредитний ліміт.
В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Доказів належного виконання зобовязань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.
За ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене Верховний Суд України прийшов до висновку, що штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.
Суд в свою чергу зазначає, що умовами кредитного договору від 28 січня 2010 року, укладеного між сторонами, фактично закріплена подвійна цивільна відповідальність позичальника одного виду за одне та за одне й те саме порушення, оскільки відповідач повинен сплатити на користь банку за порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, як два штрафи, так й нараховану суму пені.
На підставі переліченого суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог банку в частині стягнення з відповідача фіксованої суми штрафу в розмірі 500 грн. та відсоткового штрафу в розмірі 1352,00 грн., за кредитним договором від 28 січня 2010 року, оскільки два штрафи являють собою подвійну цивільно-правову відповідальність одного виду за одне й те саме правопорушення, при наявності такої відповідальності, як пеня, за те саме порушення умов даного договору.
Проте, суд вважає необхідним стягнути з відповідача розмір нарахованої пені та комісії у розмірі 300,00 гривень.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог суму судового збору в розмірі 1649 грн. 05 коп..
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81-82, 89, 141, 223, 247, 263-265, 279, 280-281 ЦПК України, суд
Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його складення, апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 15.5) п.п. 15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України (в новій редакції), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Дата складення рішення суду 10.10.2018 року.

Суддя Г.А. Васильцова