№ провадження 6/646/138/2018
Справа № 646/6745/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.10.18 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Шелест І.М.,

за участі секретаря Ушакової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 звернулася до Красноградського районного суду Харківської області з поданням про вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

Подання обгрунтоване тим, що на примусовому виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавчий лист № 922/3817/15, виданий Господарським судом Харківської області 04.08.2015 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 35 000 грн заборгованості за кредитом, 20 186,29 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 16 653,53 грн пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 4 095,00 грн заборгованості по комісії за користування кредитом та 1 827,00 грн судового збору.

29.07.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення. Станом на день звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 рішення суду в добровільному порядку не виконано.

Державний виконавець у судове засідання не зявилася, надала заяву в якій просила подання задовольнити, розглянути питання щодо обмеження виїзду боржника за межі України без її участі.

Виходячи з обставин справи, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні даного подання з наступних підстав.

З подання державного виконавця вбачається, що на примусовому виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавчий лист № 922/3817/15, виданий Господарським судом Харківської області 04.08.2015 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 35 000 грн заборгованості за кредитом, 20 186,29 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 16 653,53 грн пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 4 095,00 грн заборгованості по комісії за користування кредитом та 1 827,00 грн судового збору.

27.09.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 922/3817/15 від 04.08.2015 року.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Заявник в свої доводах посилається на положеннями ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України ".

Отже, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України " громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Тобто, лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Інструкція з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 та затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 № 512/5, містить окремий розділ XІІІ "Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну", в якому передбачено зміст подання державного виконавця при зверненні до суду.

Відповідно до приписів вище вказаної Інструкції встановлено, що подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі України повинно містити підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань. До подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження, а також інші документи виконавчого провадження, які, на думку державного виконавця, підтверджують ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, відомості про характер та розмір невиконаних зобов'язань боржником, а також інформацію про перетинання боржником державного кордону України. Крім того, копії документів, що додаються до подання мають бути належним чином засвідчені.

Як вбачається з матеріалів справи, до подання державним виконавцем не додано жодного документу, який би вказував на факт ухилення боржника від виконання зобовязань, а також про перевірку майнового стану боржника.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Тобто, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

З огляду на матеріали справи, не можливо зробити висновок щодо повноти вчинення виконавчих дій, натомість вбачається відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, доказів на підтвердження факту, що ОСОБА_2 має намір виїхати за межі України суду не надано.

З огляду на викладене можна зробити висновок про необґрунтованість подання ДВС через недоведеність обставин, на які посилається заявник. Тобто, останній не обґрунтував необхідність вжиття заходів щодо обмеження боржника у праві виїзду відповідно до встановленого законодавством порядку, не вказав в чому полягає очевидна небезпека залишення країни боржником та ухилення останнього від виконання обовязків покладених на нього судовим рішенням.

За змістом ст. 441 ЦПК вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця будується на активній позиції заявника щодо обґрунтування заявлених вимог, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Згідно Узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.05.2015 р. питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за правилами цивільного судочинства в порядку, передбаченому ст. 441 ЦПК. На підставі цієї статті вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується в порядку, встановленому ЦПК, щодо боржників у виконавчому провадженні за будь-якими виконавчими документами, передбаченими ЗУ "Про виконавче провадження", примусове виконання яких здійснюється державною виконавчою службою. Оскільки інші процесуальні кодекси не містять норм щодо процесуального порядку обмеження права боржника на виїзд за межі України, ст. 441 ЦПК є спеціальною нормою, яка застосовується на стадії виконання судових рішень, ухвалених незалежно від виду судочинства, та рішень інших органів (посадових осіб) (аналіз судової практики ВСУ щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01 лютого 2013 року).

Проаналізувавши викладене, а також оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом.

Керуючись ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Шелест