АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 жовтня 2018 року м. Чернівці

справа № 727/1076/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Конецької Д.Г.

учасники справи

позивач ОСОБА_1 та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 травня 2018 року, головуючий у першій інстанції Ярема Л.В.,

встановила:

ОСОБА_1 та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 у лютому 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення часток у праві спільної власності та припинення спільної сумісної власності на майно.

Зазначала, що внаслідок смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

До складу спадщини входить частка померлої ОСОБА_8 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Постановою державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Зеліско Ю.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії

Справа №727/1076/18-ц

Провадження №22-ц/794/935/18 Головуючий у 1 інстанції Ярема Л.В.

Категорія 2 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

від 9 серпня 2017 року №2045/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1, що належить померлій ОСОБА_8, з тих підстав, що співвласники за життя спадкодавця ОСОБА_8 не визначили своїх часток у спільній сумісній власності та не виділили їх в натурі.

Посилалася на право спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та померлої ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1.

Просила визначити право спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та померлої ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 по 1/6 частини кожного, право спільної сумісної власності на майно припинити.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 травня 2018 року позов задоволено, визначено, що частка ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та померлої ОСОБА_8 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 складає 1/6 ідеальну частку кожного.

Припинено право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 травня 2018 року скасувати та закрити провадження у справі з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв»язку із відсутністю предмета спору.

Посилається на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, укладення відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 договору кредиту від 20 червня 2008 року №014/05/698, здійснення управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області виконання виконавчого листа №2-2266, виданого Шевченківським районним судом м.Чернівці 4 грудня 2009 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» грошових коштів в сумі 1509194 грн. та судових витрат в сумі 1950 грн., накладення постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 15 грудня 2009 року №16410696 арешту на все майно боржника ОСОБА_4, тобто на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, порушення права публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на виконання судового рішення.

Зазначає про порушення норм процесуального права, не залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», наявність підстав для закриття провадження у справі за відсутності предмета спору.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» підлягає залишенню без задоволення.

Вказує на постанову державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Зеліско Ю.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 9 серпня 2017 року №2045/02-31, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1, що належить померлій ОСОБА_8, з тих підстав, що співвласники за життя спадкодавця ОСОБА_8 не визначили своїх часток у спільній сумісній власності та не виділили їх в натурі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення часток у праві спільної власності та припинення спільної сумісної власності на майно, суд першої інстанції керувався положеннями ч.2 ст.370, ч.2,3 ст.372 ЦК України та дійшов висновку про те, що частка ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та померлої ОСОБА_8 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 складає 1/6 ідеальну частку кожного, припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на відкриття спадщини внаслідок смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 року та постанову державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Зеліско Ю.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 9 серпня 2017 року №2045/02-31.

На підставі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

За змістом ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов»язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі, яка не брала участі у справі, про права та обов»язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги, Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Посилання публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 травня 2018 року вирішено питання про права та обов"язки останнього, обґрунтовувалися правами публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на здійснення виконання виконавчого листа №2-2266, виданого Шевченківським районним судом м.Чернівці 4 грудня 2009 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» грошових коштів в сумі 1509194 грн. та судових витрат, накладенням постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 15 грудня 2009 року №16410696 арешту на все майно боржника ОСОБА_4

Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу Украіни передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України про спадкове право застосовуються до спадщини, яка відкрилась після 1 січня 2004 року.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

З приєднаної до матеріалів справи постанови державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Зеліско Ю.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 9 серпня 2017 року №2045/02-31 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1, що належить померлій ОСОБА_8, з тих підстав, що співвласники за життя спадкодавця ОСОБА_8 не визначили своїх часток у спільній сумісній власності та не виділили їх в натурі.

Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною 4 наведеної норми передбачено, що спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

На підставі ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370 ЦК України, частина друга статті 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що для отримання свідоцтва про право на спадщину у вигляді частки квартири АДРЕСА_1 у праві спільної сумісної власності спадкодавця ОСОБА_8 та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, закон не вимагає визначення часток за кожним із них у судовому порядку.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визначення частки ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та померлої ОСОБА_8 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 та припинення права спільної сумісної власності на порушення норм матеріального права.

Крім того визначення судом першої інстанції частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлою ОСОБА_8 суперечить вимогам статей 27 - 31 ЦПК України, оскільки вирішено питання про права особи, яка не є стороною та у зв'язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 травня 2018 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про визначення часток у праві спільної власності не спрямовані на захист права (законного інтересу) позивача та не можуть бути самостійним предметом розгляду у суді.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У такому разі позовні вимоги ОСОБА_1 та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про визначення часток у праві спільної власності не є належним способом захисту порушених прав, тому задоволенню не підлягають.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Не можна погодитися з доводами публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», на які є посилання в апеляційній скарзі, про наявність підставі для закриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Оскільки постановою державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Зеліско Ю.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 9 серпня 2017 року №2045/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1, що належить померлій ОСОБА_8, є невизначеність у правах і обов'язках ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, не має підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 травня 2018 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення частки у праві спільної сумісної власності відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 9 жовтня 2018 року.

Головуючий - підпис (Половінкіна Н.Ю.)

Судді - підписи (Кулянда М.І., Одинак О.О.)

З оригіналом згідно: