Справа № 201/2193/18
Провадження № 2/201/1325/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 жовтня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Кияшко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Криничанське бюро технічної інвентаризації», Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Соборний ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області, Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 01 березня 2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Криничанське бюро технічної інвентаризації», Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Соборний ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області, Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності.

ОСОБА_1 у своїй позовній заяві з урахуванням уточнень посилалась на те, що її рідному брату ОСОБА_4 належала квартира №60 в буднику №21 по бульвару Слави в м. Дніпрі, яку він придбав у ОСОБА_5В, відповідно до договору купівлі продажу від 13 вересня 1996 року. 19 грудня 2012 року ОСОБА_4 помер, після чого позивачка звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом, яка 02 березня 2017 року була задоволена, та було визнано право власності на вищезазначену квартиру за ОСОБА_6 26 жовтня 2017 року позивач звернулась до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради для реєстрації права власності та 02 листопада 2017 року отримала відмову від державного реєстратора, оскільки право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за іншою особою ОСОБА_2 (підстава - договівр-купівлі продажу від 12 вересня 1997 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5В.). В ході розгляду справи стало відомо про відчуження 19 січня 2018 року спірної квартири ОСОБА_7 У звязку із тим, що указана квартира вибула із володіння ОСОБА_4 поза його волею на підставі підроблених документів, позивач просила витребувати із володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 квартиру № 60, яка розташована у будинку 21 по бульвару Слави у місті Дніпрі, скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру № 60, яка розташована у будинку 21 по бульвару Слави у місті Дніпрі за ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Позивач надала до суду заяву, у якій просила розглядати справу за наявними у справі доказами, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи .

Відповідачі у судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Треті особи у судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника третьої особи Дніпропетровського нотаріального архіву до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти ОСОБА_4» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи це підтверджується, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 13 вересня 1996 року, посвідченим державним нотаріусом ОСОБА_8 за №7-5305 укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, належала квартира № 60, розташована у будинку № 21 по бульвару Слави у місті Дніпропетровську (а.с 30).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2017 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року було визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 19 грудня 2012 року, на квартиру № 60, розташовану у будинку № 21 по бульвару Слави у місті Дніпропетровську (а.с. 12-27).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

02 листопада 2017 року, після звернення ОСОБА_1 для реєстрації права власності на вищезазначену квартиру, державним реєстратором прав на нерухоме майно департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ОСОБА_9 було винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки на момент ухвалення рішення реєстратором було встановлено, що право власності на квартиру № 60, розташовану у будинку № 21 по бульвару Слави у місті Дніпро, зареєстровано за іншою особою (а.с. 28).

Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 24 жовтня 2017 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2, де підставою виникнення права власності зазначено: договір купівлі-продажу, серія та номер:7-5305, виданий 12 вересня 1997 року державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 (а.с. 29).

З відповіді державного нотаріуса Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області ОСОБА_10 від 03 травня 2018 року за № 561/01-21 вбачається, що договір-купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, в справах Першої дніпропетровської нотаріальної контори за 12 вересня 1997 року за реєстровим №7-5305 відсутній (а.с. 76-79).

Відповідно до матеріалів, наданих 11 липня 2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11, 27 грудня 2017 року було укладено договір купівлі-продажу квартри № 60, розташовану у будинку № 21 по бульвару Слави у місті Дніпро між ОСОБА_2 та ОСОБА_12 Після чого, 19 січня 2018 року ОСОБА_12 уклав договір купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_3, який станом на день ухвалення рішення по справі є власником вищевказаної квартири (а.с.107-129).

Судом встановлено, що за фактом відчуження спірної квартири наразі проводиться досудове розслідування відповідного кримінального провадження, де позивачка визнана потерпілою (а.с.36-37)

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 ЦК України).

Згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 388 ЦК України унормовано, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Зважаючи на те, що спірна квартира вибула із власності позивача поза її волею, що підтверджується відповідним судовим рішенням, вимоги позову про витребування квартири від кінцевого набувача є обґрунтованими, оскільки такий спосіб захисту порушеного права є належним і узгоджується із приписами ст. 388 ЦК України.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-95цс13, де вказано, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Оцінюючі всі докази досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності, ураховуючи приписи законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 128-130, 223, 263, 264, 265, 280, 281 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Криничанське бюро технічної інвентаризації», Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Соборний ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області, Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності задовольнити.

Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2) квартиру № 60, розташовану у будинку № 21 по бульвару Слави у місті Дніпро.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 січня 2018 року, індексний номер 39277912 про реєстрацію за ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) права власності на квартиру № 60, розташовану у будинку № 21 по бульвару Слави у місті Дніпро згідно з договором купівлі-продажу квартири від 19 січня 2018 року, серія та номер: 45, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 квітня 2017 року, індексний номер 34808824 про реєстрацію за ОСОБА_2 (Донецька область, м. Жданівка, квартал 28/33, ідентифікаційний код НОМЕР_3) права власності на квартиру № 60, розташовану у будинку № 21 по бульвару Слави у місті Дніпро згідно з договором купівлі-продажу квартири серія та номер:7-5305, виданий 12 вересня 1997 року державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.С. Федоріщев