Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 459/567/16-ц

провадження № 61-9590св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1,

стягувач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 23 лютого 2016 року у складі судді Рудакова Д. І. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 16 травня 2016 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Кабаля І. І., Струс Л. Б.,

ВСТАНОВИВ:

22 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, посилаючись на те, що 01 квітня 2008 року Червоноградським міським судом Львівської області був виданий судовий наказ № 2-н-179/08 про стягнення з нього на користь Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), 2 810 грн 10 коп. заборгованості за кредитним договором. Боргу він не визнає, а про існування оспорюваного наказу дізнався лише у лютому 2016 року під час розгляду цивільної справи № 459/3666/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього про стягнення кредитної заборгованості. Враховуючи викладене, просив скасувати вищевказаний судовий наказ.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 23 лютого 2016 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу № 2-н-179/08 від 01 квітня 2008 року залишено без розгляду.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 направлялася копія судового наказу, яку він особисто отримав 09 квітня 2008 року, про що свідчить його підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення. З урахуванням зазначеного та відсутності підстав для поновлення боржнику строку для подання заяви про скасування судового наказусуд залишив її без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 23 лютого 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

У червні 2016 року ОСОБА_1 подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 23 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 16 травня 2016 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що він не отримував оспорюваний судовий наказ та не ставив свій підпис у відповідному поштовому відправленні. Хто його отримав, йому не відомо. Він не пропустив строк для подання заяви про скасування судового наказу, оскільки дізнався про його існування лише у лютому 2016 року. Заборгованість за кредитним договором не може бути стягнута в порядку наказного провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2016 року відкрито провадження у цій справі, а ухвалою від 28 грудня 2016 року - справу призначено до судового розгляду.

У липні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк»подало заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначило про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень і просило відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не надав доказів того, що поштове відправлення було вручено не йому або не членам його сім'ї. Твердження заявника про те, що він дізнався про існування судового наказу у лютому 2016 року, спростовується постановами державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 12 червня 2012 року щодо виконання судового наказу, про арешт майна боржника від 15 жовтня 2012 року.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 лютого 2018 року справу № 459/567/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 01 квітня 2008 року Червоноградським міським судом Львівської області був виданий судовий наказ № 2-н-179/08 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», 2 810 грн 10 коп. заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 105 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), боржник має право протягом десяти днів з дня отримання копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно з частиною другою статті 105-1 ЦПК України 2004 року заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 105 цього Кодексу, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Копія вищевказаного судового наказу була направлена ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, місто Червоноград та 09 квітня 2008 року отримана особою на прізвище «ОСОБА_1», про що свідчить підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що за наявності у матеріалах справи даних про отримання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яким підтверджено факт надсилання боржнику винесеного у справі судового наказу та отримання його, і відсутності підстав для поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу, ця заява підлягає залишенню без розгляду.

Наведені ОСОБА_1 у касаційній скарзі доводи про те, що він не отримував оспорюваний судовий наказ та не ставив свій підпис у відповідному поштовому відправленні,судом апеляційної інстанції обґрунтовано відхилено з посиланням на те, що суду не надано доказів на спростування факту вручення відправлення через поштове відділення заявнику чи будь-кому з членів його сім'ї, що за приписами частини третьої статті 76 ЦПК України 2004 року вважається належним повідомленням.

Доводи касаційної скарги про те, що заборгованість за кредитним договором не може бути стягнута в порядку наказного провадження, не заслуговують на увагу.

Відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час видачі судового наказу, судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 96 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час видачі судового наказу, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу, яка ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі.

Укладений між сторонами кредитний договір від 13 березня 2006 року, на підставі якого був виданий судовий наказ, був вчинений у письмовій формі.

Отже, станом на 01 квітня 2008 року ЦПК України передбачав можливість розгляду у наказному провадженні справ за заявами банку про стягнення з фізичних осіб боргу за кредитними договорами.

Таким чином, доводи касаційної скарги повністю спростовуються встановленими судами вищенаведеними обставинами справи та вимогами законодавства.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Установлено й це вбачається із матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 23 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
С. О. Погрібний
Г. І. Усик