Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 644/4341/16-ц

провадження № 61-12067св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Елавус ЛТД»,

представник відповідача - Кириленко Олег Петрович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Елавус ЛТД» на рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2017 року у складі колегії суддів: Міненкової Н. О., Кокоші В. В., Пономаренко Ю. А.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до товариства зобмеженою відповідальністю фірми «Елавус ЛТД» (далі - ТОВ фірма «Елавус ЛТД») про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненніта грошової компенсації втрати частини доходів.

Позовна заява мотивована тим, що вона працювала у ТОВ фірмі «Елавус ЛТД» на посаді головного технолога - начальника лабораторії по контролю виробництва Харківського опитного цементного заводу.

29 січня 2014 року вона була звільнена з роботи на підставі пункту 1

частини першої статті 36 КЗпП України - за угодою сторін.

На момент звільнення їй була нарахована заробітна плата та інші доплати, але виплачені в день звільнення не були. 15 грудня 2015 року заборгованість із заробітної плати у розмірі 17 477 грн 62 коп., яка була стягнута з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на підставі судового наказу, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 26 березня 2014 року, була їй виплачена учасником (засновником) відповідача - товариством з обмеженою відповідальністю «Центр нерухомості - Рідна Україна».

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на її користь: середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку у розмірі 107 289 грн з моменту звільнення та по день фактичного розрахунку, а саме - з 28 січня 2014 року по

15 грудня 2015 року; компенсацію частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати нарахованої, але невиплаченої у встановлений термін заробітної плати, за період з 28 січня 2014 року по 15 грудня 2015 року у розмірі

84 736 грн 85 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 жовтня

2016 року у складі судді Клименка А. М. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що всупереч вимогам частини другої статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ОСОБА_1 не пред'явила конкурсні вимоги про стягнення з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 січня 2014 року по 15 грудня 2015 року у розмірі 107 289 грн та компенсації за нараховану, але невиплачену заробітну плату за період з 28 січня 2014 року по 15 грудня 2015 року у розмірі

84 736 грн 85 коп.у справі про визнання ТОВ «Елавус ЛТД» банкрутом (справа № 922/3048/15).

РішеннямАпеляційного суду Харківської області від 12 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 строки звернення до суду. Стягнуто з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 29 січня 2014 року по 14 грудня 2015 року в сумі

107 747 грн 50 коп. Стягнуто з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на користь

ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням строків нарахованої, але невиплаченої у встановлений термін заробітної плати за період з 29 січня 2014 року по 14 грудня 2015 року у розмірі 10 961 грн 34 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що непроведення розрахунку з ОСОБА_1 у день її звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Оскільки фактично заборгованість ОСОБА_1 була виплачена 15 грудня 2015 року з вини роботодавця, тому на її користь підлягають стягненню 107 747 грн 50 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та

10 961 грн 34 коп. компенсації втрати частини доходів у зв'язку з несвоєчасною виплатою коштів.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ фірма «Елавус ЛТД», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Відповідно до вимог ухвали господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року

у справі № 922/3048/15 ОСОБА_1 та її представнику - ОСОБА_2 повинно бути відомо про право звернутися до суду загальної юрисдикції з

15 січня 2016 року, у зв'язку із чим неправильно визначено обставини щодо відновлення суб'єктивного права на звернення до суду за захистом своїх майнових інтересів. Оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню внаслідок незастосування закону, який підлягав застосуванню. Частиною четвертою

статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що у випадку, передбаченому пункту 7 частини першої статті цієї статті, господарський суд в ухвалі про припинення провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними документами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року провадження у справі про банкрутство ТОВ фірми «Елавус ЛТД» припинено у зв'язку із задоволенням всіх кредиторських вимог, у тому числі й позивача. Таким чином, вимоги

ОСОБА_1 до ТОВ фірми «Елавус ЛТД» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та грошової компенсації втрати частини доходів є погашеними.

У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 подала заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначила про те, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, а вимоги касаційної скарги ТОВ фірми «Елавус ЛТД» безпідставними.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у ТОВ фірмі «Елавус ЛТД» на посаді головного технолога - начальника лабораторії по контролю виробництва Харківського опитного цементного заводу. 28 січня 2014 року звільнена із займаної посади.

Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 березня 2014 року з ТОВ фірми «Елавус ЛТД» на користь ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість із заробітної плати за період з серпня по листопад 2013 року в загальному розмірі 17 477 грн 62 коп. (а.с. 32).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 червня 2015 року

у справі № 922/3048/15 було порушено провадження у справі про банкрутство

ТОВ фірми «Елавус ЛТД». Ухвалою суду від 23 жовтня 2015 року був затверджений реєстр вимог кредиторів ТОВ фірми «Елавус ЛТД», до якого було включено ОСОБА_1 з грошовою вимогою у розмірі 17 477 грн (а.с. 51).

15 грудня 2015 року в межах процедури санації ТОВ фірми «Елавус ЛТД» його єдиним учасником (засновником) - ТОВ «Центр нерухомості - Рідна Україна» заборгованість ОСОБА_1 була виплачена у повному обсязі - у розмірі

17 477 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року провадження у справі про банкрутство ТОВ фірми «Елавус ЛТД» було припинено. Цією ж ухвалою суду було визначено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню

(а.с. 50-54).

Відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

У пункті 3 ухвали господарського суду Харківської області від 15 січня 2016 року у справі № 922/3048/15 визначено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Частиною четвертою статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Відповідно до вимог частини другої статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до частини четвертої статті 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у випадку, передбаченому пунктом 7 частини першої цієї статті, господарський суд в ухвалі про припинення провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними документами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Підставою для звернення до суду з цим позовом слугувала та обставина, що заборгованість ОСОБА_1фактично була виплачена у повному обсязі лише 15 грудня 2015 року.

Таким чином, суд першої інстанції, правильно застосувавши вищенаведені положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам, з дотриманням норм процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з тим, що у межах розгляду господарським судом справи про визнання відповідача банкрутом позивач не заявила у встановлений строк вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за нараховану, але невиплачену заробітну плату, отже, такі вимоги є погашеними.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Елавус ЛТД» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2017 року скасувати, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 жовтня

2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В.Синельников

С. Ф.Хопта