Категорія 27 Головуючий у 1-й інстанції Сараєв І.А.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Биліни Т.І., Принцевської В.П.,

секретар - Тулянкіна М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення суми боргу за договором позики від 21 грудня 2010 року. В позові вказував, що 21 грудня 2010 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір позики-поруки на суму 35000 грн. строком до 21 травня 2014 року. Згідно з умовами договору позивач передав відповідачу ОСОБА_3 гроші в сумі 35000 грн., зі сплатою процентів за користування в розмірі 8% за кожний місяць використання по день повернення позики при їх несвоєчасної сплаті. Зобов'язання забезпечено порукою, поручителями є ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, строк дії поруки встановлено до 21 травня 2019 року. Відповідачі свої зобов'язання за договором не виконали, борг не повернули. Загальний розмір невиконаних відповідачами зобов'язань за договором становить 503790 грн., що складається з суми займу у розмірі 35 000 грн., процентів у розмірі 224 000,00 грн., інфляційних втрат - 33 740,00 грн., три відсотки річних - 3150,00 грн. та пені у розмірі 207900,00 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 18 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 503790 грн. Стягнуто з кожного з відповідачів на користь держави судовий збір у розмірі по 1259,48 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позовних вимогах ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, в апеляційній скарзі вказує, що не отримувала виклику до суду, і не знала про наявність справи в суді, оскільки знаходилася за межами України, що може підтвердити документально. Отже, позбавлена була можливості захищати свої інтереси, реалізувати свої процесуальні права, заявити про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Судовим рішенням стягнута пеня, незважаючи на норми ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Крім того, вказала, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_5, яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду скасувати і відмовити в позові, заперечення позивача ОСОБА_2, який просив відхилити скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Зі справи вбачається, що 08 серпня 2017 року судом було відкрито провадження у справі. 14.08.2017 року копії ухвали про відкриття провадження було направлено відповідачам. Відповідачі до суду не явилися. 11 вересня 2017 року справу було призначено до розгляду на 17 жовтня 2018 року, направлені виклики до суду відповідачам. У справі є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_5, з якого вбачається, що поштове відправлення суду вручено дочці ОСОБА_5 (т.1 а.с.24). 17 жовтня 2017 року ухвалено заочне рішення по справі, судом зазначено, що відповідачі належно повідомлені про час і дату судового засідання.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_5 надані суду письмові підтвердження того, що вона під час ухвалення оскарженого рішення суду перебувала за межами України: даними закордонного паспорту, згідно з якими вона вибула до РФ 10.04.2017 року і прибула 01.12.2017 року; випискою з трудової книжки, якою підтверджено, що вона працювала в цей період в м.Магадан до 27 листопада 2017 року; проїзними квитками. Матеріалами справи, що були у розпорядженні суду на час ухвалення рішення, такі обставини не спростовані.

Отже, відповідач ОСОБА_5 не була належно повідомлена про розгляд справи, тому у відповідності до положень статті 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Судом встановлено, що 21 грудня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, було укладено договір позики - поруки. Предметом даного договору позики є позика грошових коштів у розмірі 35 000 гривень. Згідно п.1.2 вказаного договору - позичальник сплачує позикодавцю відсотки у розмірі 5% від суми займу за кожний місяць користування позикою до дня повернення позики, при несплаті відсотків у встановлений строк, вони підлягають щомісячній сплаті у розмірі 8% від суми боргу, при цьому в даному випадку сума відсотків щомісяця плюсується до суми боргу та відсотки нараховуються на загальну суму боргу. (а.с. 4-5).

Як встановлено колегією суддів, відповідач ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Правовідносини договору позики допускають правонаступництво. Проте з відомостей, наданих нотаріусом, вбачається, що станом на 29.11.2018 року спадкова справа після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутня. Отже, за спадщиною протягом строку, передбаченого законом, ніхто не звертався, правонаступників немає.

Тому на підставі положень ст.255, 377 ЦПК України провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення боргу з ОСОБА_3 у зв'язку із смертю відповідача слід закрити.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 до поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, колегія суддів виходить з наступного.

За умовами договору позики-поруки від 21.12.2010 року в забезпечення виконання зобов'язань за договором позики ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 поручилися перед ОСОБА_2 за виконання ОСОБА_3 всіх зобов'язань за договором займу, строк дії поруки встановлено до 21 травня 2019 року ( а. с. 4-5).

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти у такій самій сумі) в строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник повинен сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом чи іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до абз. 3 п.24 Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 несуть солідарну відповідальність за невиконаним зобов'язанням відповідача ОСОБА_3 по поверненню кредиту, відсотків, інфляційних втрат, 3% річних.

Основний боржник ОСОБА_3 померла після ухвалення оскарженого рішення, що не звільняє поручителів від виконання зобов'язань перед позикодавцем в повному обсязі (така правова позиція Верховного Суду України закріплена у справі №6-172цс15).

Звертаючись до суду, позивач таким чином визначив заборгованість відповідачів по договору позики-поруки: 35000 грн. - сума основного боргу; сума 8 % за користування позикою в розмірі 224 000 грн. за період з 21.12.2010 року по 21.08.2017 року; інфляційні втрати в розмірі 33740 грн за період з 01 червня 2014 року по 30 червня 2017 року ; суму 3 % річних в розмірі 3150 (три тисячі сто п'ятдесят) грн. Умовами договору передбачено сплата 8% за користування позикою у випадку несвоєчасної виплати суми боргу. Стягнення інфляційних витрат та суми 3% річних як відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачена законом. Крім того, розрахунок заборгованості позивача є правильним, перевірений колегією суддів, відповідачем ОСОБА_5 не спростований.

Пунктом 1.1 договору від 21 грудня 2010 року строк повернення суми позики встановлений до 21.05.2014 року, строк дії поруки встановлено до 21 травня 2019 року, також договором встановлений строк позовної давності п'ять років по стягненню сум позики, відсотків, інфляційних втрат, збитків та інших прав за договором (т.1 а.с. 5).

Позивач звернувся 17 липня 2017 року. Отже, твердження відповідача ОСОБА_5 про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, є безпідставними, оскільки строк позовної давності збільшений сторонами до 5 років за їх взаємною згодою, і позивач звернувся до суду в його межах.

Тому позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення суми боргу в розмірі 35000 грн, суми 224000 грн. заборгованості по відсоткам; 33740 грн. інфляційних втрат і 3150 грн., що складають сум 3% річних, підлягають задоволенню в повному обсязі - а всього в сумі 295890 грн.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 несуть солідарну відповідальність за невиконаним зобов'язанням позичальника разом із основним боржником кожний. Проте, вони не несуть солідарну відповідальність перед позичальником між собою. Тому для належного виконання рішення слід зазначити, що загальна сума стягнення боргу за договором позики-поруки від 21.12.2010 року з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь позивача не повинна перевищувати загальну суму стягнутої заборгованості.

Разом з тим неможливо не прийняти до уваги доводи апеляційної скарги про безпідставність вимог про стягнення пені з відповідачів.

Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням КМ України від 2 грудня 2015 р. N 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, серед яких є м.Маріуполь. Крім того, прийняті інші нормативні акти, що визначають райони проведення АТО. Так, наказом Служби безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», визначені такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, як Донецька і Луганська області з 07 квітня 2014 року.

Зі справи вбачається, що пеня позивачем нарахована ОСОБА_3 з 21.05.2014 року по 21.08.2017 року, тобто, після 14 квітня 2014 року. ОСОБА_3 зареєстрована була та проживала в м.Маріуполі (а.с.3).

Отже, оскільки законом заборонено стягнення за договором позики, який є основним зобов'язанням в договорі від 21.12.2010 року, пені з боржника, що проживає в зоні АТО, то не підлягає стягненню, відповідно, пеня й з поручителів. Тому колегія суддів погоджується із такими доводами апеляційної скарги, і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до поручителів про стягнення пені в сумі 207900 грн. відмовляє.

У зв'язку із частковим задоволенням позову, пропорційно до розміру задоволених вимог, слід стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі по 986,30 грн з кожного ( 986,3 х 3 = 2958,9 грн - що складає 1% від загальної стягнутої суми заборгованості 295890 грн).

Керуючись п.2 ч.1. ст.374, ст.376,377 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2017 року скасувати повністю.

Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення боргу з ОСОБА_3 у зв'язку із смертю відповідача - закрити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 за договором позики-поруки від 21.12.2010 року суму боргу в розмірі 35000 (тридцять п'ять тисяч) грн.; суму 8 % за користування позикою в розмірі 224 000 (двісті двадцять чотири тисячі) грн. за період з 21.12.2010 року по 21.08.2017 року; інфляційні втрати в розмірі 33740 (тридцять три тисячі сімсот сорок) грн за період з 01 червня 2014 року по 30 червня 2017 року ; суму 3 % річних в розмірі 3150 (три тисячі сто п'ятдесят) грн., а всього 295890 (двісті дев'яносто п'ять тисяч вісімсот дев'яносто) грн..

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 за договором позики-поруки від 21.12.2010 року суму боргу в розмірі 35000 (тридцять п'ять тисяч) грн.; суму 8 % за користування позикою в розмірі 224 000 (двісті двадцять чотири тисячі) грн. за період з 21.12.2010 року по 21.08.2017 року; інфляційні втрати в розмірі 33740 (тридцять три тисячі сімсот сорок) грн за період з 01 червня 2014 року по 30 червня 2017 року ; суму 3 % річних в розмірі 3150 (три тисячі сто п'ятдесят) грн., а всього 295890 (двісті дев'яносто п'ять тисяч вісімсот дев'яносто) грн..

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 за договором позики-поруки від 21.12.2010 року суму боргу в розмірі 35000 (тридцять п'ять тисяч) грн.; суму 8 % за користування позикою в розмірі 224 000 (двісті двадцять чотири тисячі) грн. за період з 21.12.2010 року по 21.08.2017 року; інфляційні втрати в розмірі 33740 (тридцять три тисячі сімсот сорок) грн за період з 01 червня 2014 року по 30 червня 2017 року ; суму 3 % річних в розмірі 3150 (три тисячі сто п'ятдесят) грн., а всього 295890 (двісті дев'яносто п'ять тисяч вісімсот дев'яносто) грн..

Загальна сума стягнення боргу за договором позики-поруки від 21.12.2010 року з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 не повинна перевищувати 295 890 (двісті дев'яносто п'ять тисяч вісімсот дев'яносто) грн..

В позовних вимогах ОСОБА_2 про стягнення пені в сумі 207900 грн - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі по 986,30 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 29 грудня 2018 року.

Судді : Є.Є. Мальцева

Т.І. Биліна

В.П. Принцевська