Єдиний унікальний номер справи 6-1795/11
Провадження №22-ц/824/4754/2018
У Х В А Л А

28 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі судді Журби С.О., розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виданого 19.06.2012 року Печерським районним судом міста Києва виконавчого листа по справі №6-1795/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс - Банк» заборгованості та витрат по сплаті третейського збору таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено, визнано виданий 19.06.2012 року Печерським районним судом міста Києва виконавчий лист по справі №6-1795/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс - Банк» заборгованості та витрат по сплаті третейського збору таким, що не підлягає виконанню.

Відділ примусового виконання рішень, який не є учасником даної справи, подав апеляційну скаргуна вищевказану ухвалу суду першої інстанції. Ухвалою апеляційного суду від 30 листопада 2018 року апеляційну скаргу залишено без руху, апелянту зазначено про необхідність надати:

- обґрунтування його права на апеляційне оскарження судового рішення (порушення оскаржуваною ухвалою прав, інтересів та свобод апелянта);

- підтвердження юридичного статусу відділу примусового виконання рішення (чи є він юридичною особою, відтак чи володіє самостійною правосуб'єктністю);

- підтвердження права підписанта діяти від імені апелянта з точки зору цивільного процесуального законодавства.

Окрім вказаного, апелянту зазначено на пропуск строку на апеляційне провадження та роз'яснено процедуру порушення питання про поновлення такого строку (звернення з відповідним клопотанням із зазначенням поважних причин пропуску). Окремо зазначено про відсутність доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Також апеляційним судом було роз'яснено апелянту передбачені законом наслідки неусунення вищезазначених недоліків позовної заяви.

У відповідь на ухвалу апеляційного суду від 30.11.2018 року апелянт 22.12.2018 року поштовим зв'язком надіслав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, довіреність на підписанта апеляційної скарги представляти інтереси відділу в судах та квитанцію про сплату судового збору. В своїй заяві зазначив, що представник апелянта не був присутнім під час проголошення тексту оскаржуваної ухвали, яка надійшла на адресу відділу тільки 18.10.2018 року, відтак пропущений строку на апеляційне оскарження підлягає поновленню. Також апелянт зазначив, що він є стягувачем виконавчого збору у даному виконавчому провадженні. Оскільки визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є перешкодою для стягнення такого виконавчого збору, порушуються інтереси держави в особі відділу виконавчої служби. Окремо було зазначено про право особи, яка підписала апеляційну скаргу діти від імені відділу.

Дослідивши доводи та представлені апелянтом документи на їх підтвердження, апеляційний суд приходить до висновку про наступне:

1. Ні при подачі апеляційної скарги, ні у відповідь на ухвалу про залишення її без розгляду, апелянтом так і не було представлено до суду доказів того, що особа, яка подала апеляційну скаргу, - відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області має статус юридичної особи, відтак володіє необхідною для вчинення таких процесуальних дій правосуб'єктністю.

2. Обґрунтовуючи своє право на оскарження ухвали суду першої інстанції, апелянт вказував на те, що даною ухвалою порушується право Держави на отримання виконавчого збору.

У відповідності до положень ст. 56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб.

Незважаючи на наведені норми, апелянтом так і не було представлено до суду доказів наявності уповноваження на звернення до суду за захистом інтересів Держави, відтак суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність посилань апелянта з цього приводу.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду.

Згідно положень ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо її подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» зазначено: Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Суд зобов'язаний прийняти і розглянути апеляційну скарги на судове рішення лише за умови дотримання скаржником вимог чинного цивільного процесуального законодавства щодо строків на апеляційне оскарження та за умови відповідності апеляційної скарги формі та змісту, як того вимагає ЦПК України. Наявність лише самої по собі апеляційної скарги не є безумовною підставою для її прийняття та відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. 357 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Повернути апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа по справі №6-1795/11, виданого 19.06.2012 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс - Банк» заборгованості та витрат по сплаті третейського збору, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя С.О. Журба