Провадження №: 2/755/1683/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючої судді Астахової О.О.,

при секретарях Наумовій О.С., Полторак І.В., Неділько Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення із жилого приміщення та зустрічний позов ОСОБА_3, поданий в особі представника ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», треті особи: Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_1, ОСОБА_2, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просить виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Мотивуючи тим, що на підставі розпорядження Дніпровської РДА від 13.02.2015 року №61 «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 року №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва», будинок АДРЕСА_1, 16.02.2015 року був переданий на праві господарського відання та знаходиться на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

Предметом спору є квартира АДРЕСА_1, житловою площею 29,90 кв.м., загальною площею 46,60 кв.м., яка належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Наймачем квартири та власником особового рахунку був ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_13 та знятий з реєстраційного обліку 10 вересня 2013 року.

Відповідачі по справі більше трьох років після смерті ОСОБА_6 без законних підстав проживають у квартирі №65 вказаного будинку, хоча зареєстровані у квартирі АДРЕСА_4, житловою площею 29,70 кв.м., загальною площею 46,30 кв.м., яка теж належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_3, поданий в особі представника ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», третя особа: Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація про зобов'язання вчинити певні дії до спільного розгляду з первісним позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація про виселення із жилого приміщення.

Звертаючись із зустрічним позовом ОСОБА_3 просить суд зобов'язати КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» заключити з нею договір найму та зареєструвати її власником особового рахунку спірної квартири. А також стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору.

Мотивуючи вимоги тим, що починаючи з 13 вересня 1965 року сім'я ОСОБА_6 (бабуся ОСОБА_7 та мати ОСОБА_3) були наймачами квартири АДРЕСА_1.

04 червня 1993 року договір найму квартири було укладеного із ОСОБА_6

З 1993 року ОСОБА_6 перебував у фактичних шлюбних відносинах із її матір'ю - ОСОБА_1, від якого народились діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З моменту народження позивача та ОСОБА_2 по день смерті батька - ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_13, вся сім'я у складі чотирьох осіб проживала у спірній квартирі, що підтверджується відповідними довідками.

У спірній квартирі, після смерті батька, зареєстрованих осіб не має, проте проживає вона, брат, їх матір, та двоє її малолітніх дітей.

Оскільки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» відмовляє в укладанні з нею договору найму, проте позивач вважає, що має право на проживання у спірній квартирі, так як проживає в ній з моменту свого народження і іншого житла не має, ОСОБА_3 просить про задоволення зустрічних позовних вимог.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 20107 року у якості третьої особи за первісним та зустрічним позовом залучено Службу у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, а також у якості третіх осіб за зустрічним позовом - ОСОБА_1 та ОСОБА_2

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_8 заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява та просила позов задовольнити.

Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні, вважаючи необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам діючого житлового законодавства України.

Відповідачі за первісним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнали.

Мотивуючи свої заперечення тим, що вони проживають у квартирі АДРЕСА_1 на законних підставах як члени сім'ї наймача ОСОБА_6 Доводи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про реєстрацію їх місця проживання за іншою адресою не мають відношення до даного спору та не доводять того, що відповідачі проживали у квартирі АДРЕСА_4.

Факт проживання всієї сім'ї ОСОБА_6 у спірній квартирі підтверджується відповідними письмовими доказами та поясненнями свідків.

Крім того, позивач дізнався або міг дізнатися про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_6 після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_14, а з позовною заявою звернувся до суду лише 05 жовтня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України.

На підставі викладеного просили відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зі змісту якої убачається, що він проти первісного позову заперечує, а зустрічну позовну заяву підтримує.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації направив до суду заяву з проханням розглядати справи у відсутність представника Служби та прийняти рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини ОСОБА_9, 2016 року народження та вимог чинного законодавства України.

Представник третьої особи Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутність або відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», ОСОБА_1, ОСОБА_3, допитавши свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов до висновку про задоволення первісного позову та залишення без задоволення зустрічних позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.02.2015 року № 61 «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» житловий будинок АДРЕСА_1 закріплено на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», що підтверджується актом приймання-передачі житлових будинків, затвердженого 01 квітня 2015 року (а.с. 4, 5-6).

Судом встановлено, що на підставі ордеру на житлове приміщення виданого 24 вересня 1965 року виконавчим комітетом Київської міської ради, квартира АДРЕСА_1 була отримана ОСОБА_7 разом із членами сім'ї наймача: чоловік - ОСОБА_12 та дочка ОСОБА_5 (а.с. 92).

Відповідно до витягу з розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва від 04.06.1993 року № 422 було змінено договір найму вказаної квартири та укладено його із ОСОБА_6, склад сім'ї 2 особи: батько - ОСОБА_13 та бабуся ОСОБА_7 (а.с.94,95)

Згідно даних свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві ОСОБА_6, помер ІНФОРМАЦІЯ_13, про що зроблено запис № 9489 (а.с. 89).

Як було встановлено під час судового розгляду ОСОБА_13 та ОСОБА_7 також померли.

Квартира АДРЕСА_1, житловою площею 29,90 кв.м., загальною площею 46,60 кв.м., належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

За даними довідки форми 3 КК «Центр комунального сервісу» від 05.10.2013 року №994 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрованих осіб не має. (а.с. 8).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» є належним позивачем у даній справі.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у зустрічному позові суд виходить з наступного.

За положеннями ч.ч. 1-2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 98 ЖК України, наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача.

Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно із ст. 99 ЖК України, піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Під час судового розгляду було встановлено, що у вказаній квартирі проживають без реєстрації відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, а також малолітні діти ОСОБА_3 - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_8. Дані обставини визнаються сторонами, а тому у розумінні ч. 1 ст. 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають, оскільки не викликають у суду обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, або добровільності їх визнання.

Не заперечується сторонами та підтверджується допитаними у судовому засіданні показами свідків обставина того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 1993 року проживали спільно у квартирі АДРЕСА_1, в результаті чого у них народилось двоє дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_6, відповідачі за первісним позовом, із малолітніми ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_8 продовжили проживати у вказаній квартирі де мешкають по даний час.

Разом з тим, як було встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_1 не перебувала у зареєстрованому шлюбі із померлим ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_6, рішення суду, яким було б встановлено факт їх спільного проживання також не має, оскільки із відповідним позовом ОСОБА_1 до суду не зверталась.

Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1.2 ст. 64 ЖК Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

А відтак, суд відхиляє твердження відповідача ОСОБА_1, що вона являється членом сім'ї наймача і відповідно має право користування нарівні з наймачем усіма правами, що випливають з договору найму жилого приміщення, оскільки належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України, суду не надано, хоча обов'язок по доведенню обставин, на які учасники посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень покладено на сторони.

Щодо права на проживання у квартирі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які являються дітьми померлого ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_6, а також зобов'язання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» заключити договір найму та зареєструвати власником особового рахунку ОСОБА_3, то слід зазначити наступне.

Згідно із ст. 65 ЖК Української РСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших

осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача,

набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 106 ЖК Української РСР, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

02 вересня 2016 року представником ЖЕД №408 направлено на адресу відповідачів припис про необхідність звільнити двокімнатну квартири АДРЕСА_1 до 09 вересня 2016 року або надати дозвільні документи на проживання за даною адресою (а.с. 10).

Проте добровільно звільняти займане житлове приміщення: квартиру АДРЕСА_1 відповідачі відмовляються.

Згідно із ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Частиною 1 ст. 109 ЖК України визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Як убачається із довідки КК «Центр комунального сервісу» від 05 жовтня 2016 року №995, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_4, яка на підставі ордеру на житлове приміщення, виданого 24 вересня 1965 року виконавчим комітетом Київської міської ради надана для проживання ОСОБА_15 та членам її сім'ї: чоловіку - ОСОБА_16, сину - ОСОБА_17 та дочці - ОСОБА_1 Власником особового рахунку вказаної квартири є ОСОБА_1 - відповідач за первісним позовом (а.с. 12, 13).

Зазначене свідчить про те, що відповідачі за первісним позовом мають інше житло, придатне для проживання, окрім спірної квартири.

Відповідно до П. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» N 2 від 12.04.85, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони

в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають

з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Судом установлено, що спірна квартира є квартирою державного житлового фонду, наймач якої помер ІНФОРМАЦІЯ_13. Зареєстрованих осіб у квартирі АДРЕСА_1 не має. Відповідач ОСОБА_1 у 1993 році, а відповідачі ОСОБА_3, 1998 року народження, ОСОБА_2, 1999 року народження, з моменту народження вселилися в спірну квартиру, одночасно зберігаючи за собою право користування іншою квартирою, в якій відповідач ОСОБА_1 зареєстрована з 1965 року, а відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з моменту народження.

Таким чином, при вселенні відповідачів за первісним позовом в спірну квартиру між ними та наймачем квартири - ОСОБА_6 було обумовлено, що самостійного права користування спірною квартирою вони не набувають. А відтак, права на проживання у квартирі після смерті набувача у відповідачів не має, а тому первісний позов підлягає задоволенню.

Виходячи з того, що відповідачі за первісним позовом зберігають за собою право користування квартирою АДРЕСА_4, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог про зобов'язання КП Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» заключити договір найму та зареєструвати власником особового рахунку ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1.

Надаючи оцінку довідкам КНП «ЦПМСД №1 Дніпровського району м. Києва» та середньої загально-освітньої школи І-ІІІ ступенів №201 м. Києва, на підтвердження обставин проживання в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_9 (а.с. 98-100), то суд звертає увагу, що дані докази не спростовують обставин того, що при вселенні відповідачів за первісним позовом в спірну квартиру між ними та наймачем квартири - ОСОБА_6 було обумовлено, що самостійного права користування спірною квартирою вони не набувають.

Аналогічного висновку щодо застосування норм правадійшов Верховний Суд України у рішенні від 17.11.2010 року у цивільній справі № 6-38364св10.

Відповідно до ч. 2,3, ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні відповідачами не надано доказів на підтвердження їх права проживання у квартирі АДРЕСА_1 та не спростовано доводи позивача якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.

За таких обставин, оцінючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку щопозовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а у зустрічному позові слід відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за первісним позовом за подання позову до суду підлягає стягненню в рівних частках по 459,33 грн. з кожного. Витрати по оплаті судового збору понесені позивачем за зустрічним позовом відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 12-13, 81, 141, 258-259, 265, 268, 284, 289, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 9,61,64,65, 98, 99, 109 ЖК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення із жилого приміщення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» по 459,33 грн. судового збору з кожного.

Зустрічний позов ОСОБА_3, поданий в особі представника ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», треті особи: Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_1, ОСОБА_2, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняті я постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Астахова

Повний текст рішення виготовлено 20.07.2018 року.