Постанова Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 372/4190/15-ц

провадження № 61-9402св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

третя особа - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2015 року у складі судді Кравченка М. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Кулішенка Ю. М., Сушко Л. П., Кашперської Т. Ц.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що між ними та ОСОБА_6 було укладено договори відступлення права вимоги, за умовами яких вони набули права вимоги, належні ОСОБА_6 і стали кредиторами за договором від 16 січня 2015 року. У подальшому ОСОБА_6 подарував ці ж самі кошти іншому відповідачеві ОСОБА_7 Дії відповідачів порушують права позивачів, набуті на підставі цивільно-правової угоди.

Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили визнати за ними право власності на грошові кошти в розмірі по 7 445 доларів США кожному, які вони набули відповідно до договорів відступлення права вимоги (цесії) від 20 січня 2015 року за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, укладеним 16 січня 2015 року між

ОСОБА_6 та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), з набуттям ними за вказаним договором на суму в розмірі 7 445 доларів США статусу вкладників у значенні пункту частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2015 року позов задоволено. Визнати за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти в розмірі 7 445 доларів США, які вона набула відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії) від 20 січня 2015 року за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, укладеним 16 січня

2015 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Дельта Банк», з набуттям

ОСОБА_1 за вказаним договором на суму в розмірі 7 445 доларів США статусу вкладника у значенні пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Визнано за ОСОБА_2 право власності на грошові кошти в розмірі 7 445 доларів США, які вона набула відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії) від 20 січня 2015 року за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, укладеним 16 січня 2015 року між ОСОБА_6 та

ПАТ «Дельта Банк», з набуттям ОСОБА_2 за вказаним договором на суму в розмірі 7 445 доларів США статусу вкладника у значенні пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Визнано за ОСОБА_3 право власності на грошові кошти в розмірі 7 445 доларів США, які вона набула відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії) від 20 січня 2015 року за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, укладеним 16 січня 2015 року між

ОСОБА_6 та ПАТ «Дельта Банк», з набуттям ОСОБА_3 за вказаним договором на суму в розмірі 7 445 доларів США статусу вкладника у значенні пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Визнано за ОСОБА_4 право власності на грошові кошти в розмірі 7 445 доларів США, які вона набула відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії) від 20 січня 2015 року за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, укладеним 16 січня 2015 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Дельта Банк», з набуттям ОСОБА_4 за вказаним договором на суму в розмірі 7 445 доларів США статусу вкладника у значенні пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Визнано за

ОСОБА_5 право власності на грошові кошти в розмірі 7 445 доларів США, які він набув відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії)

від 20 січня 2015 року за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, укладеним 16 січня 2015 року між

ОСОБА_6 та ПАТ «Дельта Банк», з набуттям ОСОБА_5 за вказаним договором на суму в розмірі 7 445 доларів США статусу вкладника у значенні пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до вимог статей 512, 514, 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні щодо депозитного договору із відповідача ОСОБА_8 на позивачів не змінила суть зобов'язання та не потребувала згоди боржника. Кошти на депозиті в банку вважаються власністю вкладника, яка передана банку лише на зберігання в управління, вклад - це частка власного майна вкладника, за ним зберігається право вільно розпоряджатись своїм майном, зокрема шляхом відчудження права власності на грошові кошти, при цьому будь-якими нормами права не встановлено положень, за яких право власності вкладника на відповідні кошти припиняється.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2015 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, про визнання за позивачами право власності на грошові кошти на вкладах та рахунках розміщених ОСОБА_6 на депозиті в ПАТ «Дельта Банк» з набуттям ними статусу вкладника в сенсі пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року, який передбачає, що вкладник - фізична особа, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

У жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк», в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, воно просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Посилаючись на частину першу статті 516 ЦК України, відповідно до якої заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника якщо інше не встановлено договором або законом, судом апеляційної інстанції не взято до уваги той факт, що у цьому випадку правилами, умовою договору банківського вкладу відступлення вкладником прав вимоги за договором банківського вкладу (депозиту) третім особам можливе лише за умови отримання письмової згоди банку.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що позовні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були об'єднані в одне провадження ухвалами судді від 09 листопада 2015 року.

16 січня 2015 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, за умовами якого АТ «Дельта Банк» належні

ОСОБА_6 кошти в сумі 100 тис. доларів США були розміщені на депозитному рахунку банку на строк до 21 січня 2016 року.

20 січня 2015 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договори відступлення права вимоги (цесії).

Відповідно до пункту 1 зазначених договорів ОСОБА_6 частково відступив позивачам в рахунок погашення заборгованості, а позивачі набули у певній частині право вимоги, належне йому і стали кредиторами за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, укладеним 16 січня 2015 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Дельта Банк».

Згідно із пунктом 2 договорів позивачі набули право вимагати від боржника

ПАТ «Дельта Банк» сплатити суми боргу у розмірі 7 445 доларів США, що на день укладення даних договорів становить в національній валюті - 117 407 грн

65 коп., який виник у зв'язку з наданням відповідачем ОСОБА_6 банку (боржнику) у тимчасове строкове користування грошових коштів за договорами з банком відповідно до умов договорів банківських вкладу та рахунків.

Відповідно до пункту 3 договорів з моменту їх підписання сторонами, позивачі набули статус вкладника у значенні цього терміна, що визначений у пункті 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року.

Згідно із пунктом 5 договору право власності від відповідача до позивача переходить на суми вкладів та рахунків в розмірі, визначеному у пунктіі 2 цих договорів.

23 лютого 2015 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_7 грошові кошти, щодо яких раніше відступив право вимоги позивачам за договорами цесії, заявив про належність цих коштів на праві власності саме йому, про що

ОСОБА_7 письмово проінформував позивачів листами від 23 лютого

2015 року.

Постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року

№ 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

За змістом статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до вимог статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

При зверненні до суду із позовом до відповідача по вказаній справі про визнання права власності у судовому порядку позивачами обрано не правильний спосіб захисту свого порушеного права, передбачених статтею 16 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно із статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки).

Таким чином, суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення першої інстанції про задоволення позовних вимог, передчасно застосував до спірних правовідносин статтю 516 ЦК України, не перевірив доводів сторін та не встановив чи повідомлявся банк про зміну кредитора, чи надав банк письмову згоду на його зміну та не встановив чи правильний спосіб захисту свого порушеного права обраний позивачами.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості досліджувати докази, з'ясовувати обставини справи, необхідні для прийняття рішення, перешкоджає ухваленню нового судового рішення, а тому справа підлягає передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та постановлена з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта