22-ц/775/373/2018(м)
264/2005/17

Головуючий у 1 інстанції Литвиненко Н.В.
Доповідач Мальцева Є.Є.
Категорія 27
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
19 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді - Мальцевої Є.Є.
суддів - Лопатіновї М.Ю., Баркова В.М.,
секретар - Брежнєв Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області, ухвалене 16 травня 2017 року,
В С Т А Н О В И Л А:
В квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів та просив стягнути з них заборгованість за позикою та суму процентів від простроченої суми. В обґрунтування вимог зазначив, що 18 квітня 2016 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого він передав позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 30 000 000 грн. Того ж дня між позикодавцем та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за яким останній зобовязався відповідати перед позикодавцем за виконання позичальником зобовязань, що випливають з договору позики. Відповідно до передбачених вказаним договором умов позичальник зобовязаний був повернути гроші до 31 грудня 2016 року, однак своїх зобовязань не виконав та борг не повернув. На неодноразові вимоги позивача боржники не реагують, гроші не повертають, в звязку з чим позивач звернувся з позовом до суду. Просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку основну суму боргу та двадцять три відсотка річних від простроченої суми, а також відшкодувати понесені судові витрати.
Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 травня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 30000000 гривень, три відсотка річних в сумі 335342,46 грн. Стягнуто з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі по 4000 грн. з кожного.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В апеляційній скарзі зазначив, що жодних договорів позики з ОСОБА_1 не укладав, розписок про боргові зобовязання не писав. Письмові докази позивача є фальсифікованими. Довіреностей на представництво в суді ОСОБА_2 нікому не давав, і особа з прізвищем ОСОБА_4, яка приймала участь в суді нібито від його імені і в його інтересах, скаржнику не відома.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5, які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Зі справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом 23.04.2017 року. До позовної заяви про стягнення боргу долучені були письмові докази: копія договору про надання позики від 18 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, копія договору поруки від 18 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, копія боргової розписки.
05 травня 2017 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя відкрито провадження у даній справі.
16 травня 2017 року спір розглянутий судом по суті за участю представників сторін: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7, які діяли на підставі довіреностей (а.с.28, 31,33).
У квітні 2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій вказував, що він ніколи не укладав договорів позики з ОСОБА_1, не видавав йому будь-яких розписок, і ніколи не уповноважував ОСОБА_4 або іншу особу представляти його інтереси в суді першої інстанції в справі за даним позовом. Крім того, він не знайомий ні з ОСОБА_1, ні з ОСОБА_4
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не давав повноважень на представництво його інтересів ОСОБА_4 підтверджуються інформаційною довідкою з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів від 08.05.2018 року, з якого вбачається, що нотаріальний бланк ВТВ 460381, на якому начебто оформлено довіреність від 24 березня 2017 року від імені відповідача (а.с.31), був витрачений 25.12.2012 року для видачі свідоцтва про право на спадщину іншій особі (а.с.61). А згідно з повним витягом з Єдиного реєстру довіреностей від 12.05.2018 року, ОСОБА_2 не оформлював жодних довіреностей на ОСОБА_4Л.(а.с. 62-66).
Таким чином, вбачається, що ОСОБА_2 не був обізнаний про існування в суді даної справи та про результат її вирішення.
Під час перегляду справи апеляційним судом з'ясовано, що ОСОБА_1 відбуває кримінальне покарання по ст. 183 ч.3 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки в Селидовській виправній колонії №82 на підставі вироку Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 04.05.2017 року. У письмових поясненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 він зазначив, що з ОСОБА_2 не знайомий, договору позики з ним не укладав, більш того, грошової суми розміром 30 000 000 грн ніколи не мав у розпорядженні. Позовну заяву про стягнення боргу з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 він не підписував, не складав.
Як встановлено статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 з даним позовом до суду не звертався - вимог про повернення боргу до ОСОБА_2М та ОСОБА_3 не заявляв, договір позики із ОСОБА_2 не укладав, сторони навіть не знайомі між собою.
Скаржник ОСОБА_2 колегії суддів також пояснив, що ОСОБА_1 йому не відомий, жодних договорів із ним він не укладав, грошей у нього ніколи не позичав. В свою чергу, ОСОБА_2 звернувся до правовоохоронних органів про те, що невстановлені особи, використовуючи завідомо підроблені документи та винесене на їх підставі рішення суду, намагалися шахрайським шляхом заволодіти його грошовими коштами. Кримінальне провадження триває.
Отже, предмету спору немає.
Згідно з п.2 ч.1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
ОСОБА_2 не заперечував проти закриття провадження у справі.
Тому на підставі статті 377 ЦПК України, рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 16 травня 2017 року підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 ЦПК України.
Згідно з п.5 ч.1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі, у тому числі в апеляційній інстанції.
Керуючись ст.ст.255, 367, 374, 377, 381 ЦПК України, п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 травня 2017 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - закрити.
Оригінал квитанції від 13 квітня 2018 року за номером 4 філії АТ «Ощадбанк» про сплату судового збору повернути ОСОБА_2.
Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.
Повний текст ухвали складений 20 липня 2018 року.
Судді :
ОСОБА_8
ОСОБА_9
ОСОБА_10