25.09.2018 Справа № 363/4743/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Кашоїди М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 20.10.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 16 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та позивачем Договір, про що свідчить підпис ОСОБА_1 у заяві. Згідно до умов договору позичальник зобов'язаний погашати заборгованість, однак, свої зобов'язання не виконує. Станом на 21.11.2017р. створилась заборгованість в розмірі 52 791, 69 грн., яка складається з: 1 845, 53 грн. - тіло кредиту; 30 929, 15 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом; 17 026, 93 грн. - нарахованої пені; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2 490, 08 грн. - штраф (процентна складова). Оскільки ОСОБА_1 ухиляється від сплати заборгованості, позивач просить у примусовому порядку стягнути з нього суму заборгованості 52 791, 69 грн. та судові витрати в сумі 1 600 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явився, на адресу суду надав письмову відповідь на відзив представника відповідача та просив суд позовну заяву задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та письмовій відповіді на відзив представника відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, надав письмовий відзив на позовну заяву та клопотання про застосування строку позовної давності. Пояснив, що визначений позивачем розмір пені є непропорційно великим в порівнянні з розміром заборгованості по кредиту і повинен бути зменшений позивачем до 50 відсотків суми основної заборгованості. Вказав, що взагалі відповідно до вимог ст. 550 ЦК України проценти на неустойку не можуть нараховуватися. Банком було оформлено та надано відповідачу картку платіжної системи, однак, не надано будь - яких роз'яснень. Банк надав документи на підписання відповідачу, серед яких містилася і зазначена заява від 20.10.2010 року. При цьому, відповідачу не було роз'яснено про те, що він отримує кредитну картку, за якою необхідно сплачувати проценти та будь - які штрафні санкції. Крім цього, вказана заява про надання оферти відповідно до «Умов та правил банківських послуг» та «Тарифів Банку», підписана відповідачем, не може вважатися договором, в розумінні ст. 626 ЦК України. Зміст цієї заяви зводиться до того, що відповідач лише висловив бажання на отримання кредиту, що не можу вважатися спільно досягнутою згодою між сторонами на укладення кредитного договору, зокрема щодо погодження істотних умов такого договору. Крім того, відповідач підписував заяву № б/н від 20.10.2010 року про надання оферти відповідно до «Умов та правил банківських послуг» та «Тарифів Банку». В заяві є єдина умова - це бажаний ліміт кредитної лінії - 10 000 грн., будь - яких інших умов, в тому числі істотних, які є притаманні договору, в даній заяві не вказані. Відповідача не було ознайомлено з «Умовами та правилами банківських послуг» та «Тарифами Банку», та матеріали цивільної справи не містять підтверджень такого ознайомлення відповідача, оскільки ці «Умови та правила банківських послуг» та «Тарифи Банку», які були надані позивачем до позову не містять особистого підпису відповідача про його ознайомлення з ними. Крім того, до суду не було надано доказів того, що відповідна Картка передбачена умовами Заяви, була видана відповідачу, як і не надано до суду відомостей, що підтверджують строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 1 845, 53 грн., враховуючи, що згідно заяви - анкети, розмір кредитного ліміту визначений на рівні 10 000 грн., а відповідно до позовної заяви позивачем зазначено про отримання відповідачем кредиту у розмірі 16 000 грн. Також, позивачем не надано жодних доказів відкриття на ім'я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2010 року між банком і ОСОБА_1 укладено Анкету - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н, відповідно до умов якої останній отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 9).

З витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщенний на сайті https: //privatbank.ua/terms/, який міститься в матеріалах справи не видно, що ОСОБА_1 був з ним ознайомленний, оскільки на вказаному витягу відсутня дата та підпис позичальника (а.с. 11-25).

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст. 634 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н від 20.10.2010 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 21.11.2017 року заборгованість складає - 52 791, 69 грн., що складається з: : 1 845, 53 грн. - тіло кредиту; 30 929, 15 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом; 17 026, 93 грн. - нарахованої пені; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2 490, 08 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 4-8).

З вказаного розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н від 20.10.2010 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 31.05.2015 рік та станом на 21.11.2017 рік видно, що ОСОБА_1 було здійснено Банком декілька нарахувань.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду не надано доказів того, що відповідна Картка передбачена умовами Заяви, була видана ОСОБА_1, та не надано до суду відомостей, що підтверджують строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку.

При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 1 845, 53 грн., враховуючи, що згідно заяви - анкети від 20.10.2010 року (а.с. 9), розмір кредитного ліміту визначений на рівні 10 000 грн., а відповідно до позовної заяви Банком зазначено про отримання відповідачем кредиту у розмірі 16 000 грн.

Крім того, Банком не надано жодних доказів відкриття на ім'я ОСОБА_1 рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умов та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

У зв'язку із цим доводи позичальника про неознайомлення його з Умовами та Правилами надання банківських послуг не можна визнавати необґрунтованими.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним, як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач не надав належних та допустимих доказів наявності між сторонами договірних відносин щодо нарахування відсотків за користування кредитом, комісії за користування кредитом, пені та штрафу, отримання відповідачем платіжної картки кредитка «Універсальна» та отримання кредиту.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В ст. 628 ЦК України вказано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку.

Розглядаючи даний спір, суд не приймає до уваги такі доводи Банку, так як матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Позивач не надав суду докази, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Зазначене відповідає правовій позиції, що міститься у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справа № 6-2320цс16.

Тому, посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на існування Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку, які не підписані позичальником не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Інших доказів з цього приводу до суду позивачем не надано.

Згідно анкети-заяви від 20.10.2010 року, ОСОБА_1 просив ПАТ КБ «ПриватБанк» надати йому платіжну картку кредитка «Універсальна». Проте, в матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_1 таку картку отримував.

Крім того, в позовній заяві, позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.10.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 16 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте, в матеріалах справи також відсутні докази про те, що ОСОБА_1 такий кредит отримував. Крім того, згідно анкети-заяви від 20.10.2010 року, ОСОБА_1 просив ПАТ КБ «ПриватБанк» надати йому платіжну картку кредитка «Універсальна» у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10 000 грн.

Отже, позивачем не доведено в суді ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог або заперечень, обгрунтованість доводів з приводу умов та порядку здійснення нарахувань (відсотків, пені, штрафу) за вказаним кредитним договором, отримання ОСОБА_1 платіжної картки кредитка «Універсальна» та кредиту.

Тому суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором, який складений ПАТ КБ «ПриватБанк», так як він є неналежним та допустимим доказом у справі, в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України.

Також, представником відповідача під час розгляду справи було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки банк звернувся до суду з вимогами про стягнення кредитної заборгованості, процентів та неустойки з пропуском строку позовної давності - 06 грудня 2017 року.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Така ж правова позиція зазначена Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року N 6-68цс15.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Суд вважає, що на вимоги Банку про стягнення процентів за користування кредитними коштами поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що стаття 266 ЦК України встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог, які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, у зв'язку з чим застосування наслідків позовної давності до основної вимоги виключає можливість стягнення процентів та пені поза її межами.

Сплив позовної давності не припиняє зобов'язання і не є підставою для припинення самого права, а лише позбавляє можливості одержати судовий захист свого порушеного цивільного права за умови заяви сторони у спорі до винесення судом рішення.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.

Керуючись ст. ст. 4,5, 12, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 207, 259, 266, 267, 526, 530, 610, 612, 628, 634, 1054 ЦК України, Правовою позицією Верховного суду України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, Пунктом 1 статті 6 Конвенції, ухвалою Великої Палати Верховного Суду № 444/9519/12-ц від 15.03.2018 року, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 04 жовтня 2018 року.

Головуючий М.Б. Баличева