ПОСТАНОВА

Іменем України

27 грудня 2018 року м. Кропивницький

справа № 394/226/17

провадження № 22-ц/4809/341/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2018року у складі судді Партоліної І.П. і

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» та просив визнати недійсним додатковий договір № 1 до договору оренди землі № 352 від 05 грудня 2005 року, укладеного 11 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма «Кочубій», терміном на 15 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позов мотивовано тим, що 05 грудня 2005 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма «Кочубій» укладено договір оренди землі площею 4,95 га, яка розташована на території Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району та належить позивачу, що підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю.

У березні 2016 року позивачу стало відомо, що 11 вересня 2007 року від його імені був укладений додатковий договір № 1 до договору оренди земельної ділянки № 352 від 05 грудня 2005 року з ТОВ «Агрофірма «Кочубій», відповідно до якого пункти основного договору оренди були викладені в іншій редакції і крім іншого зазначено, що договір укладено строком на 15 років.

Додатковий договір зареєстровано у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 14 вересня 2007 року за № 462.

Зазначений додатковий договір позивач не підписував, а відтак він є недійсним.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2018року позов задоволено.

Визнано недійсним додатковий договір № 1 до договору оренди землі № 352 від 05 грудня 2005 року, укладеного 11 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма «Кочубій» в особі директора Бакова О. Ш., зареєстрований у Новоархангельському відділі Кіровоградської філії ДП «Центр ДЗК при Державному Агенстві земельних ресурсів України», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 14 вересня 2007 року за № 462.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Кочубій» на користь ОСОБА_4 640 грн. судового збору та 3862,56 грн. витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Рішення суду мотивовано тим, що оспорюваний договір позивач не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав, тому відсутність волевиявлення власника є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст.203,21 ЦК України).

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма «Кочубій» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4 продовжував отримувати орендну плату за 2016-2018 роки приймаючи виконання договору, проте називаючи отримання такої плати по умовам додаткового договору оренди землі, про який позивачу було відомо.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_6 заперечували проти доводів апеляційної скарги, представник ТОВ «Агрофірма «Кочубій» в судове засідання апеляційного суду не з'явився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки відповідач про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглянути справу без його участі, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі (ст.14 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Істотні умови договору оренди визначені в ст.15 Закону України «Про оренду землі» і за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, в тому числі встановлених ч.3 ст.203 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 має у приватній власності земельну ділянку площею 4,95га, яка розташована на території Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району, що підтверджено відповідним Державним актом на право приватної власності на землю.

11 вересня 2007 року від його імені був укладений додатковий договір № 1 до договору оренди земельної ділянки № 352 від 05 грудня 2005 року з ТОВ «Агрофірма «Кочубій», відповідно до якого було пункти основного договору оренди були викладені в іншій редакції і крім іншого зазначено, що договір укладено строком на 15 років.

Цей додатковий договір зареєстровано у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 14 вересня 2007 року за № 462.

За клопотанням позивача ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2017 року у справі була призначена судово-почеркознавча експертиза.

Згідно з висновком експерта № 17-890 від 04.07.2017 року підписи від імені ОСОБА_7 у додатковому договорі № 1 до договору оренди землі № 352 від 05 грудня 2005 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма «Кочубій» в особі директора Бакова О. Ш., зареєстрованого у Новоархангельському відділі Кіровоградської філії ДП «Центр ДЗК при Державному Агенстві земельних ресурсів України», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 14 вересня 2007 року за № 462, виконані не самим ОСОБА_4, а іншою особою.

За клопотанням представника відповідача ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2018 року у справі була призначена додаткова судово-почеркознавча експертиза, для дослідження якої надано примірники додаткового договору відповідача та Держгеокадастру.

Згідно з висновком експерта № 969/970/18-27/2195/18-27 від 06.06.2018 року підписи від імені ОСОБА_4 у двох примірниках додаткового договору № 1 до договору оренди землі № 352 від 05 грудня 2005 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Агрофірма «Кочубій» в особі директора Бакова О. Ш., зареєстрованого у Новоархангельському відділі Кіровоградської філії ДП «Центр ДЗК при Державному Агенстві земельних ресурсів України», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 14 вересня 2007 року за № 462 з надписом у верхньому куту «Примірник ТОВ «Агрофірма «Кочубій» та «Примірник-Держгеокадастр» у розділі «Орендодавець», виконані не самим ОСОБА_4, а іншою особою без наслідування його підпису.

Апеляційна скарга не містить інших доводів, щодо неправильності проведення експертизи, а також неправильності висновку судово-почеркознавчої експертизи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 має у приватній власності земельну ділянку площею 4,95га, яка розташована на території Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району, що підтверджено відповідним Державним актом на право приватної власності на землю.

11 вересня 2007 року від його імені був укладений додатковий договір № 1 до договору оренди земельної ділянки № 352 від 05 грудня 2005 року з ТОВ «Агрофірма «Кочубій», відповідно до якого було пункти основного договору оренди були викладені в іншій редакції і крім іншого зазначено, що договір укладено строком на 15 років.

Цей додатковий договір зареєстровано у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 14 вересня 2007 року за № 462.

Враховуючи те, що додаткові договори власник земельної ділянки особисто не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав, що свідчить про відсутність волі орендодавця на їх укладення, суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про визнання їх недійсними.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Спірні договори оренди за формою і змістом відповідають вимогам закону, є зареєстрованими у встановленому законом порядку, але експертизою підтверджено, що власник земельної ділянки їх не підписував.

Підписання договору особою, яка не має на це повноважень та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст. 203,215 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про сплив позовної давності є безпідставними з огляду на таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

За положеннями ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла дізнатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Відповідач заявив в суді першої інстанції про застосування наслідків спливу позовної давності (а. с. 76), посилаючись на те, що спірні додаткові договори укладено у вересні 2007 року і з часу їх укладення пройшло більше трьох років.

З такими доводами відповідача не можна погодитися з таких підстав.

Пунктами 9-10 договору оренди від 05 грудня 2005 року передбачено, що орендна плата вноситься в розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, її обчислення здійснюєтьтся з урахуванням індексу інфляції, додатковим договором визначено орендну плату в розмірі 2,5 %.

В наданих відповідачем довідок на виплату орендної плати за 2014-2016 роки (а.с.77) та за 2006-2017 роки (а.с.106) не зазначено на підставі чого нараховано та виплачено орендну плату: на підставі договору чи додаткового договору.

Із відомостей на виплату коштів (а.с.110-125)позивач не міг дізнатися про наявність оспорюваного додаткового договору та порушення свого права.

Крім того, починаючи з 2010 року щорічно видавалися директором ТОВ накази про виплату орендної плати в поточному році і її розмір в 2016 році збільшився до 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.126-129).

Початок перебігу строку позовної давності не можна обраховувати з часу підписання оспорюваних змін до договору, оскільки сам власник земельної ділянки їх не підписував, тому не знав і не міг дізнатися про них, примірник змін до договору не отримував.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що примірник додаткового договору після державної реєстрації був вручений позивачу.

Позивач правомірно розраховував на добросовісність та розумність у відносинах з відповідачем та не мав підстав сумніватися у правовому стані своєї земельної ділянки, а отже він не знав і не міг дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 317, 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян, власність зобов'язує. На зміст права власності не випливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Враховуючи викладені обставини справи щодо достовірності встановлення факту не підписання позивачем додаткових договорів про зміни до договорів оренди та збільшення строку оренди з 10 до 15 років, що є істотною умовою договору оренди, не надання позивачу відповідачем примірника угод про зміни до договору, що позбавило його можливості дізнатися про порушення свого права на земельну ділянку, суд приходить до висновку, що саме відповідач діяв недобросовісно в договірних відносинах, тому рішення суду про визнання цієї угоди недійсною є законним та справедливим, направленим на ефективний захист його порушеного права.

Судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовано всі обставини справи та надано правильну оцінку доказам наданих сторонами та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного суд вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам справи і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» залишити без задоволення, а рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2018року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02.01.2019.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді С.М. Єгорова

О.Л. Карпенко