Єдиний унікальний номер справи 229/2721/18
Номер провадження 2-о/229/189/2018
Рішення

Іменем України

19 липня 2018 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Петров Є.В.

при секретарі Цукаревій К.А.,

за участю:

представника заінтересованої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2, заінтересована особа Селидівський міський відділ головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про встановлення факту, що має юридичне значення ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року. Свої вимоги мотивував тим, що його документи згоріли під час пожежі у м. Донецьк у 2015 році, а інші документи залишились на території тимчасово непідконтрольній владі України, в міграційній службі повідомили, що для отримання паспорту необхідно встановити факт проживання на території України. На підтвердження факту проживання на території України на момент проголошення незалежності подав документи, що підтверджують факт перебування у трудових відносинах з підприємствами, розташованими у м. Маріуполь Донецької області.

У судове засідання заявник не зявився, однак його було допитано у судовому засіданні, яке відбулось 16 липня 2018 року. Заявник підтримав вимоги заяви та просив її задовольнити, вказав, що паспорт згорів під час пожежі у м. Донецьк у 2015 році, підтвердив факти своєї біографії, надав додаткові пояснення.

Представник заінтересованої особи УДМС України в Донецькій області проти задоволення заяви не заперечував.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, працював у спеціалізованому тресті з ремонту металургійних печей та обладнання «Донбассдомноремонт» Маріупольського спеціалізованого управління № 3, монтажником обладнання металургійних заводів третього розряду, газорізальником четвертого розряду на механо-монтажній ділянці з 23.12.1988 року по 22.02.1990 року, що підтверджується архівною довідкою від 13.09.2017 року № 2882/05-01 КП «Трудовий архів м. Маріуполь» (а.с. 11). Також, згідно копій трудових карток Т2, судом установлено, що ОСОБА_2 працював до 05.08.1991 року формівником залізобетонних конструкцій (а.с. 8-9).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 підтвердила факт постійного проживання ОСОБА_2 на території України у вересні 1991 року . Свідок зазначила, що з ОСОБА_2 знайома з 1989 року, разом працювала з ним на одному підприємстві, після звільненні ОСОБА_2 бачила його на підприємстві, куди останній приходив по своїх справах. Вказала, що бачила його в м. Маріуполь і після 1991 року, разом їздили на збирання врожаю картоплі. Також зазначила, що підтверджує факт проживання ОСОБА_2 саме 24 серпня 1991 року на території України.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 р.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає право на отримання паспорта громадянина України.

За таких обставин, з урахуванням досліджених доказів, суд вважає за можливе встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_2, 25 вересня 1961 року, ІПН НОМЕР_1, на території України на момент проголошення незалежності 24 серпня 1991 року й на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» - 13 листопада 1991 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 315-319, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2, зацікавлена особа: Селидівський міський відділ головного управління державної міграційної служби України в Донецькій області про встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності 24 серпня 1991 року задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, постійно проживав на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 19 липня 2018 року

Суддя Є.В. Петров