Справа № 200/8930/18
Провадження № 2/201/24502018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Сидоренко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 (третя особа - ОСОБА_2) про відшкодування збитків у вигляді неодержаного доходу,

В С Т А Н О В И В:

21.05.2018р. Просянська селищна рада Покровського району Дніпропетровської області звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків у вигляді неодержаного доходу, визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 (а.с. № 1 - 4).

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Литвиненка І.Ю. від 27.06.2018р. справу передано на розгляд Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю (а.с. № 79).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 17.07.2018р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, у справі призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання (а.с. № 82).

Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197 та п. 3 ч.2 ст. 200 ЦПК України проведено 18.10.2018р. (а.с. № 115).

В межах підготовчого провадження про справі сторони обмінялись відзивом та відповіддю на відзив (ст.ст. 178, 179 ЦПК України) (а.с. № 93-110).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі укладеного 25.12.2012р. договору з ВАТ «Просянське АТП», яке перебувало у процедурі ліквідації, ОСОБА_1 придбав у власність нерухоме майно - нежитлові будівлі, розташовані зі адресою: АДРЕСА_2

Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 1,3300га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить Просянській селищній раді.

На підставі звернення ліквідатора селищною радою прийняте рішення № 578-45/6скл від 20.10.2015р. «Про прийняття на баланс земельної ділянки», яка раніше надавалася у постійне користування ВАТ «Просянське АТП» згідно відповідного державного акту.

Відповідач після оформлення права власності на будівлі, розташовані на цій земельній ділянці, договір оренди земельної ділянки не уклав, ухиляється від його укладання, орендної плати не сплачує. Просянською селищною радою направлялися відповідачеві листи з проханням добровільно сплатити збитки, підписати акт про визначення збитків, вирішити питання про укладання договору оренди, які поверталися з відмітками пошти про закінчення терміну зберігання.

Комісією з питань визначення збитків, заподіяних територіальній громаді смт. Просяна у сфері земельних відносин визначено розмір збитків при використанні землі без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування), які дорівнюють сумі, яка могла б надійти до місцевого бюджету в разі, якщо б зазначений договір був укладений

Рішенням виконкому ради № 9 від 31.01.2018р. затверджено Акт комісії № 1 від 09.01.2018р., відповідно до якого збитки у вигляді неодержаного Просянською селищною радою доходу, за час фактичного користування ОСОБА_1 земельною ділянкою за період з 01.01.2013р. по 01.01.2018р. складають 368 818грн.25коп. Також, позивачем недоотримані доходи за час фактичного користування земельною ділянкою за період з 01.01.2018р. по 01.05.2018р. в сумі 29 166грн.75коп., а всього 397 985грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 збитки у вигляді недоодержаного доходу у розмірі 397 985грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав. 01.10.2018р. надав відзив на позовну заяву (а.с. № 93 - 97), в якому не погодився з підставами стягнення з нього збитків. Відзначив, що він лише 04.07.2017р. зареєстрував право власності на нерухоме майно. На своє звернення отримав довідку № 189/172-17 від 12.06.2017р. відділу у Покровському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області про те, що користувачем земельної ділянки площею 1,3300 га є ВАТ «Просянське АТП» згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ДП Пк № 37 від 16.01.1996р.

Погоджується, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у нього виник обов'язок оформити і зареєструвати речове право на земельну ділянку, розташовану під нежитловими будівлями. Відповідач не є власником і постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку, а єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього як землекористувача - орендна плата.

Проте, Просянська селищна рада в акті про визначення збитків від 09.01.2018р. просить стягнути збитки у вигляді недоодержаного доходу з 01.01.2013р. по 01.05.2018р. у розмірі 397 985 грн., тоді як рішенням Просянської селищної ради № 578-45/6скл від 20.10.2015р. лише з 20.10.2015р. була вилучена спірна земельна у ВАТ «Просянське АТП», а пункт 2 цього рішення передбачав прийняття земельної ділянки на баланс селищної ради і внесення змін в земельно-облікову книгу. Цей пункт не було виконано, оскільки відповідно до інформації ГУ держгеокадастру у Дніпропетровській області користувачем земельної ділянки площею 1,3300 га на 2017р. залишилося ВАТ «Просянське ЛТП». Тому є незрозумілим, яким чином позивачем визначені збитки за період з 01.01.2018р. по 01.05.2018р. у розмірі 29 166грн.75коп.

Відповідач на засіданні комісії не був присутній, та не міг надати свої доводи, що спірна земельна ділянка у власність йому не передавалась. Договір оренди землі не укладався, оскільки до 2017р. він фактично не використовував нерухоме майно і земельну ділянку площею 1,3300 га.

Крім того, Просянською селищною радою не було складено жодного акту-перевірки дотримання вимог земельного законодавства, протоколу про адміністративне правопорушення, припису з вимогою усунення порушення земельного законодавства, акту обстеження земельної ділянки. Також не надано доказів дотримання процедури направлення пропозицій на укладення договору про використання відповідачем за плату земельної ділянки.

Посилаючись на п. 3.1 наказу Державного агентства земельних ресурсів України та Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель від 12.09.2007р. № 110 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо застосування Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963, підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним чи фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, є матеріали справи про адміністративне правопорушення, які підтверджують факт вчинення цього правопорушення, а саме: акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства; протокол про адміністративне правопорушення; припис (з вимогою усунення порушення земельного законодавства); акт обстеження земельної ділянки.

Однак, позивач таких документів не надав, а розрахунок суми збитків без дати і номеру, Акт про визначення збитків від 09.01.2018р. належним чином не засвідчені, а тому ці документи не є доказами в розумінні процесуального законодавства, де встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Вважає, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювана шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди, слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України. Застосовуючи до спірних правовідносин приписи ст.ст. 22, 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. № 284, позивач не довів факту заподіяння відповідачем шкоди у розмірі 397 985 грн.

Враховуючи вищевикладене, просив відмовити в задоволені позовних вимог.

Представник позивача - селищний голова ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. №116), надіслав суду поштою заяву, яка надійшла до суду 13.11.2018р., в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, розглянути справу 10.12.2018р. без його участі (а.с. № 119).

Представник позивача - ОСОБА_5 (діє на підставі довіреності від 01.10.2018р. - а.с. № 122) 10.12.2018р. надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. № 121).

Третя особа - ОСОБА_2 ні в підготовче засідання по справі 18.10.2018р., ні в судове засідання по справі 10.12.2018р., не з'явився, про дати засідань у справі був повідомлений належним чином (а.с. № 83, 88, 117,118), про причини неявки суд не сповістив, заяв про відкладення розгляду справу суду не надіслав.

Враховуючи неявку в судове засідання позивача та відповідача (їх представників), третьої особи, письмові заяви представників позивача та відповідача, розгляд справи 10.12.2018р. відповідно до ст. 223 та ч.2 ст.247 ЦПК України здійснювався за відсутності останніх та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Підстав для винесення по справі заочного рішення суду немає, оскільки не має сукупності умов передбачених ст. 280 ЦПК України (представник відповідача надала відзив).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини

25.12.2012. між ОСОБА_1 і ВАТ «Просянське автотранспортне підприємство», яке визнано банкрутом і відносно якого відкрито процедуру ліквідації, укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_3

Як вбачається з п. 1.2. договору, нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 1,3300 га, яка має кадастровий номер НОМЕР_1 та передана у постійне користування згідно державного акту серії НОМЕР_2, зареєстрованого у книзі державних актів на право постійного користування землею № 37 від 16.01.1996р., державний акт виданий Просянською селищною радою 29.11.1994р.

Право власності на нежитлові будівлі зареєстроване за відповідачем ОСОБА_1 з 04.07.2017р., індексний № 36066717, що підтверджується з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. № 10).

Листом № 21-09/01 від 21.09.2015р. «Про відмову від права постійного користування земельною ділянкою» ліквідатор ВАТ «Просянське АТП» ОСОБА_3 у зв'язку із ліквідацією ВАТ «Просянське АТП», звернувся до голови Просянської селищної ради із проханням вилучити земельну ділянку площею 1,33 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. № 11).

Рішенням Просянської селищної ради № 578-45/6скл. від 20.10.2015р. «Про прийняття на баланс земельної ділянки» задоволено звернення ліквідатора і означену земельну ділянку площею 1,33 га прийнято на баланс селищної ради в землі запасу (а.с. № 30).

Як видно з матеріалів справи, земельна ділянка загальною площею 7,25 га первісно була надана у постійне користування на підставі рішення Просянської селищної ради від 14.12.1994р. № 19/11/ХХІІ ВАТ «Просянське АТП», якому було видано державний акт серії ДП ПК №37, зареєстрований у книзі державних актів на право постійного користування землею за № 37 в 16.01.1996р. (а.с. № 17 - 20).

Рішенням Просянської селищної ради від 31.03.1999р. № 49-4/ХХІІІ була вилучена з загальної площі 7,25 га земельна ділянка площею 5,0 га з 01.01.1999р., прийнята на баланс Просянської селищної ради, також з метою передання її у постійне користування ВАТ «Просянське АТП» (а.с. № 20 - 22).

Отже, земельна ділянка площею 1,3300 га, яка має кадастровий номер НОМЕР_1, і на якій розташовані належні відповідачеві нежитлові будівлі, на момент їх придбання залишалася і нині залишається зареєстрованою за ВАТ «Просянське АТП» на праві постійного користування, що й слідує з довідки відділу у Покровському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області № 189/172-17 від 12.06.2017р., наданої на звернення відповідача (а.с. № 98).

Водночас, як встановлено судом та не заперечується сторонами, земельна ділянка належить на праві власності територіальній громаді Просянської селищної ради, перебуває на її балансі ще з 1994р., що слідує з рішень Просянської селищної ради про надання її саме у користування ВАТ «Просянське АТП», а не у власність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, зокрема, щодо порядку використання майна, що перебуває у спільній власності територіальних громад, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. Статтею 33 цього Закону визначені повноваження у сфері регулювання земельних відносин виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, серед яких 1) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів; 4) справляння плати за землю.

Означене спростовує посилання відповідача про те, що Просянська селищна рада не має права розпорядження земельною ділянка, оскільки та досі зареєстрована на праві користування за ВАТ «Просянське АТП», адже ділянка залишається у власності територіальної громади, навіть за відсутності змін в земельно-обліковій книзі про її вилучення з користування ВАТ «Просянське АТП».

Після оформлення права власності на нежитлові будівлі, які розташовані на цій земельній ділянці, договір оренди земельної ділянки відповідач не уклав, орендної плати не сплачує.

Просянською селищною радою направлялися відповідачеві листи від 01.11.2017р. № 1062, від 16.11.2017р. № 1122, від 27.12.2017р. № 1285, від 07.02.2018р. № 115 (за адресою: АДРЕСА_1) з проханням добровільно сплатити збитки, заподіяні внаслідок недоотриманих доходів селищною радою, з'явитися для підписання акту про визначення збитків, вирішення питання про укладання договору оренди, які повернуті поштою з відмітками пошти про закінчення терміну зберігання (а.с. № 32 - 42).

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними, є самовільним зайняттям земельної ділянки.

Правовий механізм переходу прав на землю, пов'язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, викладено у ст.120 ЗК України.

Виходячи зі змісту ст. 120 ЗК України, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Водночас зі змісту ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Зважаючи на положення ст. 125 ЗК України новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Отже, з моменту виникнення права власності на вищезазначене нерухоме майно у відповідача виник обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під нежитловими будівлями.

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Отже, правомірне набуття відповідачем права власності на нерухомість, в силу положень Земельного кодексу України породжує у нього, як у власника нерухомого майна, виникнення обов'язку з оформлення відповідного речового права на землю.

Згідно з пунктом «д» частини 1 ст. 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. у справі № 629/4628/16-ц ( провадження № 14-77цс18), право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику.

До моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними (під кондикційними відносинами розуміються відносини зобов'язального права, що виникають із набуття та/або збереження майна без достатньої правової підстави).

За положенням ч. 3 ст. 7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Аналіз положень наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. Отже, з моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв'язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з частиною 2 статті 120 ЗК України. Тобто особа, яка набула права власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки у частині щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно. Наведене також узгоджується з правовою позицією постанови Верховного Суду України від 08.06.2013р. у справі № 21-804а16.

Наведені норми слід розуміти таким чином, що при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами. При цьому відповідний договір оренди землі припиняється щодо попереднього власника майна, однак діє на тих самих умовах щодо особи, яка, набувши право власності на нерухоме майно, розміщене на орендованій земельній ділянці, з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов'язки, зокрема із сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто договір оренди не припиняється в цілому, має місце заміна сторони в зобов'язанні.

Оскільки у даній справі припинилося право землекористування ПАТ «Просянске АТП» з 20.10.2015р. у зв'язку із вилученням у нього земельної ділянки відповідним рішенням селищної ради № 578-45/6скл від 20.10.2015р., то зважаючи на положення статті 125 ЗК України, новий власник нерухомості - відповідач ОСОБА_1 не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. Тобто, з цього моменту у відповідача виник обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під нежитловими будівлями, тобто укласти новий договір оренди земельної ділянки.

Водночас, судом встановлено, що право власності на нежитлові будівлі під спірною земельною ділянкою відповідач зареєстрував 04.07.2017р. (а.с. № 10).

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч.ч. 1, 3, 4 ст. 334 ЦК України).

Приписами ст. 210 ЦК України встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідач не є власником і постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього як землекористувача - орендна плата (п.п. 14.1.72, 14.1.73 статті 14 ПК України).

Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога про стягнення несплаченої орендної плати за використання земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди, внаслідок чого позивачем не отримано дохід у зазначеному розмірі у виді неодержаної орендної плати за землю, який за визначенням статті 22 ЦК є збитками у вигляді упущеної вигоди.

Статтею 1166 ЦК передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

У ч. 1 ст. 1166 ЦК України міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди, як обов'язкова підстава деліктної відповідальності. При цьому, протиправною поведінкою у цивільних правовідносинах є, зокрема, порушення особою вимог правової норми, тобто здійснення заборонених дій, оскільки за принципом генерального делікту, кожному заборонено заподіювати шкоду майну або особі та будь-яке заподіяння шкоди іншому вважається протиправним.

Отже, для виникнення деліктної відповідальності необхідно встановити, що саме протиправна поведінка заподіювача шкоди стала причиною виникнення шкоди, оскільки відсутність причинного зв'язку у всіх випадках тягне звільнення особи від зобов'язання відшкодувати шкоду.

Як свідчать матеріали справи, в діях відповідача ОСОБА_1 наявний склад цивільного правопорушення, оскільки останній користувався земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, що позбавило Просянську селищну раду права одержати дохід у виді орендної плати за землю, який вона могла б отримувати, якби її право не було порушено, і в тому розмірі, який був би встановлений виходячи з грошової оцінки земельної ділянки та її цільового призначення.

Однак вирішення питання про наявність правових підстав для стягнення збитків (за наявності усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення), може мати місце лише з 04.07.2017р., тобто з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно, розташоване на використовуваній земельній ділянці.

Зазначене свідчить про безпідставність позовних вимог про стягнення з відповідача саме збитків починаючи з дати набуття ним права власності на нерухоме майно (зокрема, з 2012р.).

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 157 ЗК України).

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. № 284 (далі - Порядок № 284).

Пункт 3 Порядку № 284 встановлює, що відшкодуванню підлягають інші збитки власників землі, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. А під неодержаним доходом розуміється, зокрема, дохід, який міг би одержати власник землі із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття.

Як вбачається з Акту визначення розміру завданих збитків та Розрахунку розміру збитків (а.с. № 67 - 69), збитки було визначено комісійно, а саме комісією з питань визначення збитків, заподіяних територіальній громаді смт. Просяна у сфері земельних відносин, яка діє на підставі рішення виконкому селищної ради № 67 від 07.11.2017р. Акт затверджено рішенням виконкому № 9 від 31.01.2018р. (а.с. № 45).

Збитки визначено за наявністю у розпорядженні комісії копій документів: витягу з Державного реєстру правочинів № 12385798 від 25.12.2012р., витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 91590179, витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, розрахунок розміру збитків за час фактичного користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2, підготовленого спеціалістом II категорії, землевпорядником Просянської селищної ради.

Загальний розмір збитків визначений за період з 25.12.2012р. по 31.12.2017р. як за час фактичного користування земельною ділянкою у розмірі 368 818грн.25коп., виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 1,33 га в сумі 1 750 005грн. за даними технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відділу у Покровському районі ГУ держгеокадастру в Дніпропетровський області (а.с. № 70) і затверджених ставок орендної плати рішеннями Просянської селищної ради від 29.02.2008р. № 240-24/V скликання і від 02.02.2017р. № 124 14/7скл (а.с. № 71 - 74), з розрахунку щомісячної орендної плати: 8 233,35 грн. на місяць у 2013 - 2016р.р. і 7 291,69 грн. у 2017 році.

Крім того, позивачем, виходячи з цих самих даних (нормативної оцінки, затверджених ставок орендної плати) визначено розмір збитків за період з 01.01.2018р. - 01.05.2018р.в сумі 29 166,75 грн. Отже, загальний розмір збитків за період з 25.12.2012р.-01.05.2018р., який визначений позивачем, склав 397 985грн.

Водночас, маючи у своєму розпорядженні відомості про дату державної реєстрації відповідачем права власності на нерухоме майно лише 04.07.2017р., що містилися у витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 91590179 - а.с. № 10), позивач безпідставно розрахував збитки, починаючи з 2013р.

Відтак, з урахуванням того, що право власності на нерухоме майно зареєстроване лише відповідачем з 04.07.2017р., він має сплатити позивачеві збитки за період з 04.07.2017р. по 01.05.2018р., які становлять: 43 044,50грн. за 28 днів і 5 місяців 2017р. і 29 166,75грн. за 4 місяці 2018р., а всього 72 211,25грн.

Сам розмір і порядок визначення збитків відповідачем не заперечувався та не спростовувався.

Заперечення відповідача стосовно того, що надані позивачем документи не є належними і допустимими доказами, оскільки не засвідчені належним чином, судом не приймаються, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено.

Акт про визначення збитків від 09.01.2018р. наданий в оригіналі, розрахунок до акту підписаний спеціалістом ІІ категорії ОСОБА_6, рішення Просянської селищної ради про затвердження акту про визначення збитків від 31.01.2018р. № 9 засвідчене належним чином (а.с. № 45 - 48), а розрахунок вимог відповідає локальним актам селищної ради, підписаний селищним головою ОСОБА_4 і є додатком до позову (а.с. № 5).

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача про те, що він не зміг висловити свої доводи з приводу того, що ділянка не передавалася йому у власність і в оренду, через те, що не був запрошений на засідання комісії, оскільки ці доводи спростовують матеріалами справи, з яких видно, що відповідач неодноразово викликався до місцевої ради. Крім того, як вже зазначалось судом вище, ці обставини жодним чином не впливають на підстави стягнення з нього збитків (з моменту державної реєстрації права власності на будівлі), оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону.

Посилання відповідача на те, що за весь період користування ділянкою не було складено актів перевірки, протоколів про адміністративне правопорушення, приписів також не можуть бути взяті до уваги.

Так, підтвердження факту користування земельною ділянкою обумовлене самою суттю придбання об'єкту нерухомості, оскільки він знаходиться на земельній ділянці, необхідній для його обслуговування. За змістом наведених норм ЗК України щодо переходу права на земельну ділянку з придбанням об'єкту нерухомості вбачається, що з придбанням нерухомості покупець набув право, яке було у попереднього користувача, яке слід було оформити та сплачувати орендну плату.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Просянської селищної ради можуть бути задоволені частково, а саме в частині стягнення збитків за період з 04.07.2017р. по 01.05.2018р. в сумі 72 211,25 грн.

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позовні вимоги задоволені частково, лише на 72 211,25 грн. із заявлених 397 985 грн., з відповідача на користь позивача необхідно частково стягнути судовий збір в сумі 1 083,17грн. (1,5 % від ціни позову) (а.с. № 34).

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 80, 120, 125, 126, 152, 206, 211, 157 ЗК України, ст. 14 ПК України, ст.ст. 22, 210, 1166 ЦК України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про державний контроль за використанням і охороною земель», Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. № 284 «Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 08.06.2013р. у справі № 21-804а16, правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 23.05.2018р. у справі № 629/4628/16-ц ( провадження № 14-77цс18), ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 95, 128-130, 141, 223, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 (третя особа - ОСОБА_2) про відшкодування збитків у вигляді неодержаного доходу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області суму неодержаного доходу 72 211грн.25коп. (сімдесят дві тисячі двісті одинадцять грн. 25коп.).

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 325 773 грн.75коп. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 083грн.17коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.