Єдиний унікальний номер: 378/8/18
Провадження № 2/378/53/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2018 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Марущак Н. М.

за участю секретаря: Карабань З.І.,

прокурора: Федуна М. М.,

представника ОСОБА_1 ОДА ОСОБА_2,

представника відповідача

ОСОБА_3 РДА ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Ставище Київської області клопотання представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 про залишення без розгляду позовної заяви по цивільній справі за позовом заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_5, Державного реєстратора ОСОБА_3 районної державної адміністрації ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання недійсними розпоряджень, свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень та витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

До суду з вищевказаним позовом звернувся заступник керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації (т. 1 а. с. 3-15).

З урахуванням заяви прокурора про уточнення позовних вимог, прийнятих ухвалою суду від 22.06.2018 (т. 4 а. с. 108-115, 145-146), прокурор просить суд:

- визнати недійсним розпорядження голови ОСОБА_3 РДА від 14.03.2008 року № 101 про передачу ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки площею 0,9999 га для ведення особистого селянського господарства на території ОСОБА_3 селищної ради;

- визнати недійсним розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації від 11.12.14 за № 392 про зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:0037 площею 0,12 га з ведення особистого селянського господарства для індивідуального садівництва;

- визнати недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:0037 площею 0,12 га для індивідуального садівництва, виданого ОСОБА_5 за № 31175657 від 17.12.2014 та скасувати рішення про його реєстрацію за № 18094723;

- скасувати рішення про державні реєстрації речових прав та їх обтяжень від 01.12.2016 за ОСОБА_5 на дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території ОСОБА_3 селищної ради: площею 0,8263 га з кадастровим номером :08:001:0045, та площею 0,0536 га з кадастровим номером :08:001:0046,

- витребувати у ОСОБА_5 на користь держави в особі ОСОБА_1 ОДА землі водного фонду площею 0,0270 га на території ОСОБА_3 селищної ради за межами населеного пункту;

- стягнути з відповідачів солідарно судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_8 в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про залишення позовної заяви прокурора з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог без розгляду, з посиланням на те, що прокурором не обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави в суді, не підтверджено підстави представництва ОСОБА_1 обласної державної адміністрації в суді. Прокурором невірно визначено орган, на який покладено обовязок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель. На момент звернення прокурора до суду з даним позовом (07.11.2016) таким органом було Головне управління Держгеокадастру у Київській області, що встановлено судовим рішенням (ухвалою Кагарлицького районного суду від 20.03.2018, залишеної без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 19.07.2018) в іншій ідентичній цивільній справі № 375/1199/16-ц за позовом заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області, яким 20.03.2018 року заяву прокурора залишено без розгляду. ОСОБА_1 ОДА сама наділена відповідними повноваженнями, на час прийняття оспорюваного розпорядження від 14.03.2008 р. не була органом, уповноваженим державою здійснювати повноваження (функції) щодо передачі у власність спірної земельної ділянки, а тому не є органом, уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах. Прокуратурою не доведено і не підтверджено наявності передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах ОСОБА_1 ОДА.

В підготовчому судовому засіданні прокурор Федун М.М. проти задоволення клопотання заперечив з посиланням на те, що в позові в повній мірі обгрунтовані підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави, твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 ОДА не була органом, уповноваженим здійснювати функції у спірних правовідносинах, не відповідає дійсності та суперечить вимогам законодавства. Кагарлицькою місцевою прокуратурою до ОСОБА_1 обласної державної адміністрації направлялось відповідне повідомлення про представництво вказаною прокуратурою інтересів держави в особі ОСОБА_1 ОДА.

Представник ОСОБА_1 обласної державної адміністрації ОСОБА_2, явка якої була визнана ухвалою суду від 26.07.2018 року обовязковою, в підготовчому судовому засіданні зазначила, що за наявних матеріалів справи позов прокурора обласна державна адміністрація не підтримує, лист Кагарлицької місцевої прокуратури від 29.09.2016 з повідомленням про звернення до суду в інтересах держави до ОСОБА_1 ОДА не надходив, сам позов облдержадмістрації було надіслано судом, з 2015 року розпорядником спірних земельних ділянок є Головне управління Держгеокадастру у Київській області.

Державний реєстратор ОСОБА_3 РДА ОСОБА_7 в підготовче судове засідання не прибула, до суду подала відзив, відповідно до якого уточнені позовні вимоги не визнає з обставин, викладених у відзиві, справу просить розглядати у її відсутність (т. 4 а.с. 164-165).

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Київській області до суду подав пояснення, відповідно до яких заперечує проти задоволення позовних вимог з обставин, викладених у поясненнях, в задоволенні позовних вимог просить відмовити (т.4 а.с. 172-177).

Розглянувши клопотання представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 про залишення позову прокурора без розгляду, заслухавши заперечення прокурора Федуна М. М., думку представника відповідача ОСОБА_3 РДА ОСОБА_4 та представника ОСОБА_1 ОДА ОСОБА_2, які щодо вирішення даного клопотання поклались на розсуд суду, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7 листопада 2016 року заступник керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації (т. 1 а. с. 3-15).

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 8 листопада 2016 року провадження по справі було відкрито (т. 1 а. с. 101).

Ухвалою даного суду від 10.01.2017 вказану справу переданого Таращанському районному суду Київської області (т. 1 а. с. 147-148).

15 лютого 2017 року Таращанським районним судом в судовому засіданні (т. 2 а. с. 68) було долучено до матеріалів справи надану прокурором уточнену позовну заяву (т. 2 а. с. 33-48) та письмові документи.

Ухвалою Таращанського районного суду від 27 лютого 2017 року позовну заяву прокурора було залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, а уточнену позовну заяву прокурора було залишено без руху з наданням терміну для усунення недоліків (т. 2 а.с. 146-148).

Згодом ухвалою Таращанського районного суду від 7 березня 2017 року уточнену позовну заяву прокурора було повернуто у зв'язку з неусуненням недоліків на виконання вищевказаної ухвали суду від 27 лютого 2017 року (т. 2 а. с. 153-154).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2017 року ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 27 лютого 2017 року про залишення без розгляду позову прокурора скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.2. а.с. 194-196).

Ухвалою Таращанського районного суду від 23 травня 2017 року позовну заяву було залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (т.2 а.с. 215-216).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 липня 2017 року ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 23 травня 2017 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. т. 3 а.с. 18-20).

До Ставищенського районного суду дана справа надійшла 5 січня 2017 року (т. 3 а. с. 69).

Ухвалою Ставищенського районного суду від 06 лютого 2018 року позовну заяву прокурора залишено без розгляду на підставі п. 2 ч. І ст. 257 ЦПК України у зв'язку із поданням позовної заяви від імені заінтересованої особи іншою особою, яка не має повноважень на ведення справи (т. 3 а. с. 126-129).

Вказану ухвалу Ставищенського районного суду постановою Апеляційного суду Київської області від 19.04.2018 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 3 а. с. 200-203).

В подальшому, прокурором в підготовчому судовому засіданні подано заяву про уточнення позовних вимог, яку прийнято ухвалою Ставищенського районного суду від 22.06.2018 ( т. 4 а. с. 108-115, 145-146).

Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 5 червня 2018 року (т. 4 а. с. 34) по даній справі було визнано явку представника ОСОБА_1 ОДА обовязковою для дачі особистих пояснень для з'ясування обставин щодо повідомлення прокурором облдержадміністрації про представництво її інтересів, оскільки доказу повідомлення Кагарлицькою місцевою прокуратурою ОСОБА_1 ОДА про представництво прокуратурою інтересів держави в особі вказаної ОДА відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» суду під час засідання не надано і в матеріалах справи такий доказ відсутній, прокурором надано лише лист заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури від 29.09.2016 про таке представництво без підтвердження отримання його ОСОБА_1 ОДА (т. 3 а. с. 121).

В підготовче судове засідання, що відбулось 13 та 22 червня 2018 року представник ОСОБА_1 ОДА ОСОБА_2 не прибула, подала клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки Облдержадміністрацію було повідомлено про розгляд справи пізніш ніж за 5 днів до судового засідання (т. 4 а. с. 81, 159).

Ухвалою суду від 22 червня 2018 р. було прийнято заяву прокурора про уточнення позовних вимог по даній цивільній справі та залучено в якості співвідповідача Державного реєстратора ОСОБА_3 РДА ОСОБА_7 та було оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 26 липня 2018 р.

Оскільки в підготовче судове засідання, що відбулось 26 липня 2018 р. представник ОСОБА_1 ОДА не прибув, ухвалою суду від 26 липня 2018 р. для зясування вищевказаної обставини явку представника ОСОБА_1 ОДА вдруге було визнано обовязковою та попереджено про наслідки неявки (т. 4 а. с. 189-190).

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 200 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року за результатами підготовчого засідання суд може постановити ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 вказаної статіЗакону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором в суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень.

У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

За ч.1 ст.24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Згідно з ч.7 ст.24 Закону України «Про прокуратуру» повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством.

Відповідно до ст.188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснюється відповідно до закону.

Так як «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

З огляду на викладене, заступник керівника Кагарлицької місцевої прокуратури звернувся в якості позивача до суду з цим позовом в інтересах держави, так як спір стосується інтересів держави. Разом з тим, прокурором обґрунтовується його звернення в даній цивільній справі ще й тією обставиною, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду.

Прокурор зазначив, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, і на момент звернення до суду таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011року №459/2011 «Про Державну інспекцію сільського господарства України» була Держсільгоспінспекція України.

Згідно з ч. 2 ст. 45 ЦПК України в редакції Закону України від 18.09.2012 №5288-VI (чинній на момент подачі позову) прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Суд вважає, що в даному випадку заступник керівника Кагарлицької місцевої прокуратури не набув статусу позивача з огляду на наступне.

Прокурор зазначає, що центральним органом виконавчої влади на момент звернення до суду з даним позовом (7 листопада 2016 року), на який як на центральний орган покладено обов'язок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011 року була Держсільгоспінспекція України, яка однак не мала відповідних повноважень щодо звернення до суду у Держсільгоспінспекції.

Разом з тим, прокурором подано позов в інтересах держави не в особі даного субєкта владних повноважень (Держсільгоспінспекції), а в особі ОСОБА_1 ОДА. При цьому, доказу повідомлення Кагарлицькою місцевою прокуратурою обласної державної адміністрації про представництво прокуратурою інтересів держави в її особі суду під час розгляду вказаного клопотання не надано, надано лише лист прокуратури про таке представництво без підтвердження отримання його ОСОБА_1 ОДА.

Представник ОСОБА_1 обласної державної адміністрації ОСОБА_2, явка якої була визнана ухвалою суду від 26.07.2018 року обовязковою для зясування саме цієї обставини, в підготовчому судовому засіданні зазначила, що лист Кагарлицької місцевої прокуратури від 29.09.2016 з повідомленням про звернення до суду в інтересах держави до ОСОБА_1 ОДА не надходив, сам позов облдержадмістрації було надіслано судом.

Вказана обставина підтверджується відповіддю на запит адвоката ОСОБА_1 ОДА від 21.06.2018 № п-27/2848 (т. 4 а. с. 218).

Крім того, заступником керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області невірно визначено орган державної влади, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Верховний суд в постанові від 02 равня 2018 року по справі № 159/4903/16-ц, провадження № 61-12052св18 зазначив про необхідність перевірки та встановлення судом повноважень прокурора для подання позову в інтересах держави, встановлення судом, до компетенції якого органу віднесені відповідні повноваження захисту інтересів держави, пов'язаних із використанням спірної земельної земельної ділянки (т. 4 а.с. 220-223).

Представник ОСОБА_1 обласної державної адміністрації ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні зазначила, що за наявних матеріалів справи позов прокурора облдержадміністрація не підтримує, обласна державна адміністрація не є органом, уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, таким органом є Головне управління Держгеокадастру у Київській області.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають право, в тому числі, звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Тобто, ОСОБА_1 обласна державна адміністрація має право самостійно виступати позивачем у суді, для реалізації своїх повноважень, та не була органом, уповноваженим державою здійснювати повноваження (функції) щодо передачі у власність земельних ділянок для сільськогосподарського використання (зокрема для ведення особистого селянського господарства), і, відповідно, не є органом, уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, що, зокрема, вбачається з наступного.

10.09.2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади", згідно п.2 якої Уряд вирішив ліквідувати Державну інспекцію сільського господарства. Відповідно до п.6 Постанови центральні органи виконавчої влади, що припиняються згідно з цією постановою, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах до завершення здійснення заходів з утворення центральних органів виконавчої влади, яким передаються повноваження та функції центральних органів виконавчої влади, що припиняються.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов КМУ від 22.07.2016 року № 482, яка набрала чинності 05.08.2016 року, були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», які передбачали, що функції із здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів покладаються на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру.

Зазначеною Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 року № 482 були також внесені зміни і до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, які передбачали передачу відповідних функцій Держгеокадастру.

Відповідно до зазначених змін, саме Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Пункт 4 Положення про Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру було також доповнено підпунктом 25-1, яким передбачалось, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань: організовує та здійснює державний нагляд (контроль), за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за:

- дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок;

- дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю;

- дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що на момент звернення до суду з позовом (7 листопада 2016 року), органом, на який покладено обов'язок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, було Головне управління Держгеокадастру у Київській області, від імені якого і мав би бути пред'явлений позов, а тому керівник Кагарлицької місцевої прокуратури зобов'язаний був на дотримання вимог ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, як органу, на який на час подачі позову покладено обов'язок здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, з повідомленням про представництво даного органу в суді по даній справі, що прокурором зроблено не було.

Про обовязок суду щодо перевірки та встановлення повноважень прокурора для подання позову в інтересах держави , зокрема, встановлення до компетенції якого органу віднесені відповідні повноваження захисту інтересів держави, пов'язаних із використанням спірної земельної ділянки зазначив Верховний суд в постанові по справі № 159/4903/16-ц, провадження № 61-12052св18 від 2 травня 2018 року (т. 4 а. с. 219-223).

Як зазначено вище, відповідно до ст. 45 ЦПК України (в редакції Закону України від 18.09.2012 №5288-VI, що діяла на момент подачі вказаного позову), у разі відсутності органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення від 6 грудня 2007 року по справі «Воловік проти України» № 15123/03, § 45 ).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор обов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень.

Вказані висновки викладені в постановах Верховного суду від 14 червня 2018 року по справі № 756/11925/16-ц, провадження № 61-33409св18, від 20 червня 2018 року по справі № 169/174/16-ц провадження № 61-17768св 18, 08 серпня 2018 року по справі № 181/196/17-ц провадження № 61-33374св18.

З урахуванням викладеного, вищевказаних висновків Верховного суду, враховуючи, що ОСОБА_1 обласна державна адміністрація не підтримує вказаний позов, не оримувала відповідного повідомлення прокурора про подання даного позову, має право самостійно виступати позивачем у суді, для реалізації своїх повноважень, та не була органом, уповноваженим державою здійснювати повноваження (функції) щодо передачі у власність земельних ділянок для сільськогосподарського використання (зокрема для ведення особистого селянського господарства), і, відповідно, не є органом, уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, та враховуючи, що прокурор в порушення вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» не звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, як органу, на який на час подачі позову покладено обов'язок здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, з повідомленням про представництво даного органу в суді по даній справі, тоді як таке звернення прокурора до відповідного органу є обов'язком, а не правом прокурора, суд дійшов висновку про відсутність у прокурора повноважень на представництво ОСОБА_1 обласної державної адміністрації при зверненні з даним позовом до суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення даного позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (а не для застосування положень, передбачених статтею 121 ЦПК України, в редакції на час подачі позову), оскільки відповідно до п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України (в новій редакції) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аналогічного висновку дійшов Апеляційний суд Київської області по справі № 375/1199/16-ц, провадження № 22-ц/780/2178/18 за результатами розгляду апеляційної скарги заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 20 березня 2018 року по справі за позовом заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Державного реєстратора центру надання адміністративних послуг ОСОБА_3 районної державної адміністрації про скасування розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації, державних актів, державної реєстрації права власності, витребування землі з чужого незаконного володіння. Постановою Апеляційного суду Київської області від 19.07.2018 ухвала Кагарлицького районного суду від 20.03.2018 у даній справі залишена без змін (т. 4 а. с. 214-217).

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 257, 259, 268 ч. 9, п.п. 15.5 п. 15 розділу ХІІІ „Перехідні положення ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_5, Державного реєстратора ОСОБА_3 районної державної адміністрації ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання недійсними розпоряджень, свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень та витребування майна з чужого незаконного володіння, залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області протягом пятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 30 серпня 2018 року.

Суддя Н. М. Марущак