Єдиний унікальний номер: 448/1107/17
Провадження № 2/448/308/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27.08.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

за участю секретар судового засідання Романченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, треті особи Городоцька державна нотаріальна контора та Мостиська районна державна адміністрація Львівської області, про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що її батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належав житловий будинок №2 по вул.Хуторівка в с.Мала Діброва Мостиського району Львівської області.

Вказує, що 04.03.2011року померла її мати ОСОБА_3, спадщину після смерті якої прийняв батько ОСОБА_2, який помер 18.12.2014року. Вона (позивачка) як спадкоємець за законом першої черги звернулася до Городоцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Інших спадкоємців першої черги спадкування немає. Її брат ОСОБА_4 помер ще 24.10.2002року. Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на право власності на зазначений житловий будинок, позивачка не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у звязку із чим змушена звертатися до суду із даним позовом.

З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №2 по вул.Хуторівка в с.Мала Діброва Мостиського району Львівської області.

В судове засідання позивач не зявилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи Городоцької державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності чи відкладення справи.

Представник третьої особи Мостиської районної державної адміністрації Львівської області, в судове засідання не зявився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності чи відкладення справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені.

Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №2 по вул.Хуторівка в с.Мала Діброва Мостиського району Львівської області належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: ОСОБА_2 (голова двору), його дружина ОСОБА_3, та син ОСОБА_4.

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/3 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Із матеріалів справи відомо, що 24.10.2002року помер ОСОБА_4, спадщину після смерті якого, в тому числі 1/3 частку в майні вищевказаного колгоспного двору, прийняла його сестра ОСОБА_1І.(позивач у справі).

Крім того, 04.03.2011 року померла ОСОБА_3, після смерті якої спадщину прийняла її дочка ОСОБА_1І.(позивач у справі), в тому числі 1/3 частку в майні вищевказаного колгоспного двору.

Також встановлено, що 18.12.2014 року помер ОСОБА_2, спадщину після смерті якого, в тому числі 1/3 частку в майні вищевказаного колгоспного двору, прийняла його дочка ОСОБА_1І.(позивач у справі), подавши у відповідності до вимог ст.ст.1269, 1270 ЦК України у встановлений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2, які б претендували на спадщину, крім позивача, немає.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 їх частки (по 1/3 за кожним) у майні вищевказаного житлового будинку (колгоспного двору) перейшли в порядку черговості за загальними правилами спадкування до ОСОБА_1, яка в результаті стала власником зазначеного майна колгоспного двору в цілому.

В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2; копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.08.2017року; довідками, виданими виконавчим комітетом Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області №966 від 04.08.2017року, №988, №989 від 10.08.2017року; копіями сторінок по господарських книг; копією спадкової справи №565/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4; копією спадкової справи №300/2011, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_3; копією спадкової справи №162/2015, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_2 та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст.12, 13, 76-81, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №2 по вул.Хуторівка в с.Мала Діброва Мостиського району Львівської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б.Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б.Білоус