Справа № 388/602/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2018 року Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Поліщук Т.І.,

представника ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 11 липня 2017 року з відповідачем уклав договір позики на суму 381689,28 грн, що за курсом Національного банку України на день укладення договору еквівалентно 14678 доларів США (далі Договір).

Строк повернення позики 31 серпня 2017 року.

Однак, відповідач не виконав зобовязань за Договором, а саме не повернув позику у розмірі 13006 доларів США, що за курсом Національного банку України на день подання позову становить 340887,26 грн.

Згідно з п. 10 Договору за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком), Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі один процент за кожний день прострочення.

Однак, враховуючи той факт, що за 252 дні прострочення зобовязання сума неустойки є значною, позивач вважає можливим просити стягнути неустойку у розмірі меншому від зазначеного у договорі, а саме 0,1 процент за кожен день існування простроченого зобовязання.

ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за договором позики, що складається із суми неповерненої позики у розмірі 340887,26 грн, трьох процентів річних у розмірі 7060,57 грн, а також 85903,59 грн неустойки.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2, ОСОБА_1 позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 повторно у судове засідання не зявився, повідомлявся про місце та час розгляду справи згідно з положеннями ст. 128 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Отже, при повторній неявці відповідача незалежно від причин, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що 11 липня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики. За цим договором Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 381689,28 грн, що за курсом Національного банку України на день укладення Договору еквівалентно 14678 доларів США. Сума позики встановлена у п. 1 Договору отримана Позичальником від Позикодавця до моменту підписання цього Договору повністю (пункти 1, 2 Договору).

За змістом п. 5 Договору Позичальник зобовязаний повернути Позикодавцеві суму позики визначену у п. 1 Договору відповідно до Графіка повернення грошових коштів, а саме: 147651,70 грн, що еквівалентно 5678 доларів США до 4 серпня 2017 року включно; 234037,57 грн, що еквівалентно 9000 доларів США до 31 серпня 2017 року включно.

Згідно з п. 10 Договору у разі прострочення виконання зобовязання Позичальником за цим Договором, Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі один процент за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

За змістом розписки від 11 липня 2017 року, ОСОБА_3 отримав позику від ОСОБА_2 в сумі 381689,28 грн, що за курсом Національного банку України на день укладення Договору еквівалентно 14678 доларів США, які зобовязується повернути до 31 серпня 2017 року.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вищевказаного правила, розписка про отримання позики є тим належним та допустимим доказом, що посвідчує передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 зобовязання з повернення позики не виконав, відповідно до правила ст. 253 ЦК України є таким, який прострочив виконання зобовязання з 1 вересня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові № 6-37цс15 від 1 квітня 2015 року Верховний Суд України зробив правовий висновок, зокрема про те, що звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. У разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно зі ст. 625 ЦК України. Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно зі ст. 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. Факт повернення суми позики до звернення позивача до суду, але з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої ст. ст. 625, 1048 ЦК України.

З огляду на вищезазначене, цей позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики, є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_2 у цій справі поніс судові витрати у розмірі 4338,51 грн зі сплати судового збору, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на його користь.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 20, 610-611, 625, 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 42, 48, 76, 81, 82, 83, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, 01014, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість за договором позики в розмірі 433851,42 грн (чотириста тридцять три тисячі вісімсот пятдесят одну гривню сорок дві копійки); а також 4338,51 грн (чотири тисячі триста тридцять вісім гривень пятдесят одну копійку) понесених та документально підтверджених судових витрат.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 9 жовтня 2018 року.

Суддя Долинського районного суду ОСОБА_4