ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2940/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Даниленка В.В.,

за участю секретаря - Слаква О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_4, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, разом фактично не проживають. Подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Також позивач звернулась до суду з позовною вимогою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від утримання дітей, хоча повинен як батько надавати допомогу своїм дітям та уточнивши позовні вимоги просила суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі 2 500 грн. щомісячно на двох дітей. Крім того, просила суд визначити місце проживання дітей разом з нею.

Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, не заперечує проти задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.07.2006 року, про що зроблено актовий запис № 723 Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї. (а.с.11)

Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.12,13)

Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, проживають фактично окремо.

Судом встановлено, що спору про поділ майна на даний час не існує.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи вищевикладене та стан здоров'я дитини, її матері, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2 500 грн. щомісячно на двох дітей.

Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей то вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач, у свою чергу, має реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2.

Приписами статті 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добровільності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно ч. 1 до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частинами 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки і піклування представленого належною юридичною особою.

У Декларації прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Відповідно до приписів статті 3 Конвенції ООН про права дитини (конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-ХІІ (798-12) від 27.02.1991 р. дата підписання Україною: 21 лютого 1990 року, набуття чинності для України: 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до стст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ППВСУ від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом встановлено, що відповідач визнав позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню.

Керуючись ст.ст. 110, 112, 141, 150, 152, 160, 161, 180, 181, 184, 191, Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 12, 81, 206, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 14.07.2006 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 723 - розірвати.

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2 500 грн., щомісячно, починаючи з 17.10.2017 року і до досягнення повноліття кожним із дітей, з індексацією стягуваних сум відповідно до закону.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матір'ю - ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 1 280 грн.

Стягнути із ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

СУДДЯ В.В. ДАНИЛЕНКО