Ухвала

Іменем України

19 липня 2018 року

м. Київ

справа № 133/828/18

провадження № 61-38000ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СІГНЕТ-ЦЕНТР»,

відповідачі: ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «САНАГРОСІД», Державний реєстратор Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області Білієнко Оксана Василівна,

розглянув касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГНЕТ-ЦЕНТР» - Мельника Ігоря Олександровича на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2018 року у складі колегії суддів: Рибчинського В. П., Войтка Ю. Б., Голоти Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СІГНЕТ-ЦЕНТР» (далі - ТОВ «СІГНЕТ-ЦЕНТР») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «САНАГРОСІД» (далі - ТОВ «САНАГРОСІД»), Державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області Білієнко О.В. про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку.

Цього ж дня позивач звернулося до суду із заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої вказувало на те, що 02 серпня 2014 року між ТОВ «СІГНЕТ-ЦЕНТР» та ОСОБА_4 укладений договір оренди землі, згідно з умовами якого остання передала в строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться на території Сокілецької сільської ради на строк до 02 серпня 2026 року. У квітні 2018 року ТОВ «СІГНЕТ-ЦЕНТР», отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо зареєстрованих прав на вказану земельну ділянку, дізналося, що 24 січня 2018 року державним реєстратором Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області проведено державну реєстрацію права оренди ТОВ «САНАГРОСІД» на земельну ділянку на підставі договору оренди землі від 23 січня 2018 року № 9, укладеного між ТОВ «САНАГРОСІД» та ОСОБА_4 У зв'язку з початком посівної кампанія, яка полягає у здійсненні посіву зернових та інших культур ТОВ «СІГНЕТ-ЦЕНТР» не може реалізовувати своє право як орендар земельної ділянки, оскільки фактично існує інший орендар - ТОВ «САНАГРОСІД», а тому існує необхідність у вжитті заходів забезпечення позову, оскільки ТОВ «САНАГРОСІД» може використати земельну ділянку у власних цілях та інтересах.

Посилаючись на викладене позивач просив забезпечити позов шляхом накладення заборони вчиняти будь-які дії ТОВ «САНАГРОСІД» та ОСОБА_4 на земельній ділянці площею 1,0000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Сокілецької сільської ради, Козятинського району, Вінницької області, зокрема використовувати її за цільовим призначенням, проводити на ній посівні та інші роботи з використанням або без використання сільськогосподарської техніки.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 квітня 2018 року заяву ТОВ «СІГНЕТ-ЦЕНТР» задоволено. Накладено заборону вчиняти будь-які дії ТОВ «САНАГРОСІД» та ОСОБА_4 на земельній ділянці площею 1,0000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Сокілецької сільської ради, Козятинського району, Вінницької області, зокрема використовувати її за цільовим призначенням, проводити на ній посівні та інші роботи з використанням або без використання сільськогосподарської техніки.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач може почати посівну кампанію на земельній ділянці, яка орендується ТОВ «СІГНЕТ-ЦЕНТР», і у разі задоволення позову ТОВ «СІГНЕТ-ЦЕНТР» не матиме можливості засіяти свій посівний матеріал та у подальшому зібрати свій врожай, якщо ТОВ «САНАГРОСІД» попередньо почне посівну кампанію на спірній земельні ділянці.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2018 року ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 квітня 2018 року скасовано, у задоволенні заяви ТОВ «СІГНЕТ-ЦЕНТР» відмовлено.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що заходи забезпечення позову, про вжиття яких просив позивач та які були застосовані судом першої інстанції жодним чином не стосуються предмету спору та не впливають на можливість виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Заборона вчиняти будь-які дії на земельній ділянці, в тому числі проводити на ній посівні роботи та інші роботи з використанням або без використання сільськогосподарської техніки, жодним чином не стосується договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «САНАГРОСІД» від 24 січня 2018 року № 9 та не відноситься до спірного об'єкту, у зв'язку з чим не впливатиме на можливість виконання рішення суду.При цьому, забезпечуючи позов суд першої інстанції не обґрунтував яким саме чином незабезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду; не перевірено наявність чи відсутність прав на спірну земельну ділянку у позивача; не доведено, яким чином діяльність ТОВ «САНАГРОСІД» може утруднити виконання рішення суду у разі його задоволення.

У червні 2018 року представник ТОВ «СІГНЕТ-ЦЕНТР» - Мельник І. О. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2018 року, у якій просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Все це повинно бути мотивовано, а не шаблонний перепис диспозиції норми права. Тому не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків передбачених цим Кодексом.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При розгляді заяви позивача про забезпечення позову, районним судом не встановлено доведення співмірності заявлених позивачем заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на постанову суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення судами.

Такий вид забезпечення позову, як заборона вчиняти будь-які дії ТОВ «САНАГРОСІД», зокрема, використовувати її за цільовим призначенням, проводити на ній посівні та інші роботи з використанням або без використання сільськогосподарської техніки, перешкоджає ТОВ «САНАГРОСІД» використанню земельної ділянки за її призначенням, з огляду на те, що договір оренди від 24 січня 2018 року є чинним.

В оцінці Верховним Судом обґрунтованості оскаржуваного судового рішення суд визнає дії суду апеляційної інстанції такими, що ним дотримано розумний баланс інтересів обох сторін з огляду також і на те, що позивач не обґрунтував наявності підстав, згідно з якими невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, зазначений в заяві, може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Доводи заявника зводяться лише до того, що у постанові суду апеляційної інстанції існує декілька описок, що у свою чергу не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадженняу справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГНЕТ-ЦЕНТР» до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «САНАГРОСІД», державного реєстратора Вовчоцької сільської ради Немирівського району Вінницької області Білієнко Оксани Василівни про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, за касаційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «СІГНЕТ-ЦЕНТР» - Мельника Ігоря Олександровича на постанову Апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик