Постанова
Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 361/4908/16-ц

провадження № 61-12441св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2016 року в складі судді Сердинського В. С. та ухвалу Апеляційного суду Київської області

від 25 січня 2017 року в складі колегії суддів: Приходька К. П., Голуб С. А., Таргоній Д. О.,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що він з 25 травня 2001 року по 07 вересня

2006 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2010 року з нього стягуються аліменти на утримання їхнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 06 жовтня 2010 року і до його повноліття. Аліменти він сплачував добровільно, регулярно надавав матеріальну допомогу сину на його утримання та оздоровлення у зв`язку із чим відповідач не пред`являла виконавчий лист про стягнення аліментів до примусового виконання. Проте, у квітні 2016 року ОСОБА_3 зверталася до державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання вказаного рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина, на підставі якої постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції (далі ВДВС Славутицького МУЮ) від 13 квітня 2016 року було відкрито виконавче провадження. Зазначав, що він не може сплачувати визначені судом аліменти у зв`язку із зміною його матеріального та сімейного стану. 25 липня 2014 року він зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 , з якою вони мають спільного сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, посилався на те, що він є військовослужбовцем, його середньомісячний дохід складає 8 000, 00 9 000,00 грн на місяць, проте він несе великі витрати зі сплати кредиту, отриманого ним для придбання житла. Разом з тим, посилався на те, що зараз на його утриманні перебуває його дружина, яка не має постійного місця роботи та їх малолітній син.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням суду на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до його повноліття.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області

від 25 січня 2017 року, позов задоволено.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2010 року, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь матері дитини ОСОБА_3 , з розміру 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) на 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з

ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирішено, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що виходячи з положень статті 192 СК України, зміна сімейного стану позивача, враховуючи попередньо встановлений судом розмір стягнутих з останнього аліментів на утримання його дитини, вказує на його обтяжливий характер та наявність підстав для його зменшення.

20 лютого 2017 рокуОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки усім доказам наявним у матеріалах справи, а також належним чином не перевірено наданих доказів у справі.

03 квітня 2017 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Броварського міськрайонного Київської області від 08 листопада

2010 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 06 жовтня 2010 року і до його повноліття.

Судами установлено, що 25 липня 2014 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 .
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , позивач та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_1 від 11 липня 2016 року № 377, виданою Краматорським прикордонним загоном Державної прикордонної служби, позивач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 та отримує заробітну плату, щомісячний розмір якої становить близько 11 000,00 грн.
Відповідно до довідки Форми № 3, яка видана комунальним підприємством України Житлово-комунальний центр, позивач та його дружина ОСОБА_10 та син ОСОБА_9 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказана квартира придбана позивачем у приватну власність на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17 вересня 2007 року за кошти отримані у кредит на підставі кредитного договору від 17 вересня 2007 року

№ 36-05/06/2/11/400/2007/82.
Відповідно до умов вказаного кредитного договору щомісячна сума мінімального платежу в рахунок погашення кредиту складає 352,00 доларів США.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, враховуючи зміну матеріального та сімейного стану позивача, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та зменшення розміру аліментів, визначених за рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2010 року, на підставі статті 192 СК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року зупинено виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області

від 07 жовтня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 , що не підлягає негайному виконанню, до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило