Єдиний унікальний номер 226/2278/18 Номер провадження 22-ц/804/733/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Будулуци М.С.,

суддів: Космачевської Т.В., Санікової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Самойленко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут Донецької області цивільну справу № 226/2278/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області про стягнення моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 28 вересня 2018 року (справа № 226/2278/18, суддя Петунін І.В., повний текст рішення складений 04 жовтня 2018 року), -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» про стягнення моральної шкоди у зв'язку з отриманими професійними захворюванням.

У заяві він вказав, що з 01 серпня 2016 року по 16 листопада 2017 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем та звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України.

Під час трудової діяльності позивач отримав професійні захворювання, обумовлені небезпечними умовами праці, що були створені відповідачем.

Позивач піддавався дії пилу, фізичних навантажень та шуму, концентрація яких перевищували гранично - допустимі норми.

Він лікувався амбулаторно та в умовах стаціонару, зокрема в Державній установі «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України.

19 червня 2018 року Обласною профпатологічною МСЕК йому встановлено 65 % втрата професійної працездатності, з яких: 35 % хронічна попереково-крижова радикулопатія, 20 % пневмоконіоз, 10 % хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з протипоказаннями роботи в умовах впливу пилу, токсичних і подразнюючих речовин, дискомфортного клімату, шуму, фізичних перевантажень.

Покровським відділенням Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області йому призначена одноразова допомога та щомісячні страхові виплати.

Моральна шкода у зв'язку з отриманим професіональним захворюванням йому не виплачувалась.

Позивач вважав, що внаслідок ушкодження здоров'я йому заподіяна моральна шкода, оскільки він перебував на лікуванні, не може вести повноцінний спосіб життя, втратив престижну гірничу спеціальність, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю хвороби, психологічний дискомфорт та значне порушення душевного спокою.

Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання та послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими.

Він став обмеженим у русі, швидко стомлюється при незначних навантаженнях. До отримання професійного захворювання він самостійно виконував всю необхідну чоловічу роботу в побуті. Однак, в теперішній час йому доводиться для цього наймати працівників. Раніше він займався спортом та захоплювався риболовлею. В теперішній час у нього змінився життєвий уклад, від чого він відчуває постійний психологічний дискомфорт. Він став замкненим та втратив інтерес до життя.

З урахуванням зазначеного, просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 28 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області про стягнення моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням задоволені частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на користь ОСОБА_1 відшкодування за отриману ним моральну шкоду внаслідок професійного захворювання в розмірі 19 500 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодилось Товариство з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» (далі - ТОВ «Шахтобудівельна компанія», Товариство)та подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково в сумі 8 000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Товариство зазначило, що позивач протягом 23 років працював в шкідливих умовах праці на різних гірничих підприємствах, а на підприємстві відповідача пропрацював менше одного року, про що вказано в акті розслідування причин виникнення професійного захворювання від 07 травня 2018 року.

На думку відповідача, суд не врахував той факт, що відповідач видав акт розслідування причин виникнення професійного захворювання, відповідно до приписів законодавства, оскільки підприємство відповідача, на якому працював позивач, є останнє.

Судом також не враховано пропорційність відпрацьованого позивачем часу на інших підприємствах гірничої галузі. Захворювання позивача виникло до початку його роботи на останньому підприємстві.

Враховуючи викладене, та наявність часткової вини відповідача, яке визнало позов частково, апелянт просив зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 8 000 грн.

06 грудня 2018 року третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області надіслало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило суд розглянути справу без участі їх представника та винести рішення по справі на розсуд суду (а.с. 116-118).

Позивач та представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, але про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.125, 126, 131).

Позивач ОСОБА_1 та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області просили розглянути апеляційну скаргу без їх участі (а.с. 117, 127, 129).

Апеляційний суд вважав можливим розглянути справу у відсутності представників відповідача та третьої особи і позивача, оскільки, відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні неоспорені обставини.

Позивач ОСОБА_1 працював у ТОВ «Шахтобудівельна компанія» (в підземних умовах праці) в період з 01 серпня 2016 року по 16 листопада 2017 року та звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 7-13).

Висновком МСЕК від 19 червня 2018 року позивачу, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, вперше встановлено 65 % втрати професійної працездатності безстроково, та його визнано інвалідом третьої групи (а.с. 14-17, 48, 49).

Згідно з випискою з амбулаторної карти позивача, з 13 січня 2017 року по 23 січня 2017 року лікувався на денному стаціонарі з діагнозом: гострий попереково-крижовий радикуліт з больовим, м'язово-тонічним корінцевим синдромом, в період з 01 вересня 2017 року по 18 вересня 2017 року, він проходив стаціонарне лікування у неврологічному відділенні Мирноградської центральної міської лікарні, з 19 вересня 2017 року по 24 вересня 2017 року амбулаторно лікувався у невролога, 03 жовтня 2017 року був направлений на консультацію в м. Краматорськ (а.с. 21, 22, 23, 24, 25, 26, 33, 39, 40-41, 42, 43-44).

Згідно з медичним висновком Центральної ЛЕК Клініки професійних захворювань Інституту медицини праці НАМН України, позивачу встановлено остаточний клінічний діагноз: пневмоконіоз (р/р;1/2;рі); ЛН І-ІІ (один-два) ст., хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легка ступінь (ІІ ст. за класифікацією Остапкович та Пономарьової ); хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч у стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с. 34).

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конституції України, життя і здоров'я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)».

Згідно з ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1, суд посилався на те, що позивачем отримана моральна шкода, оскільки внаслідок професійних захворювань, він зазнавав фізичного болю, проходив лікування та втратив 65% професійної працездатності безстроково та отримав ІІІ групу інвалідності, що змінило звичайний уклад його життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди в 19500 грн., суд врахував характер, глибину, зазнаних позивачем душевних страждань, тривалість негативних наслідків.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо зменшення розміру відшкодування моральної шкоди на користь позивача, апеляційний суд відхиляє, як безпідставні, виходячи з наступного.

При вирішенні справи суд врахував ті самі обставини, на які посилається відповідач у скарзі.

В мотивувальній частині рішення суд зазначив, що при визначенні розміру морального відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує, що професійні захворювання виникли у позивача за період роботи не тільки у відповідача, а й на інших вугільних підприємствах.

Саме тому, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважав, що на користь позивача слід стягнути 19 500 грн. у відшкодування моральної шкоди у зв'язку з отриманими професійними захворюваннями, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди з 200 000 грн., про який просив позивач ОСОБА_1

З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд не повно, всебічно та не об'єктивно розглянув справу, та прийшов до неправильних висновків про часткове задоволення позову у вказаному розмірі.

Твердження заявника про те, що суд не врахував пропорційність відпрацьованого позивачем часу у відповідача, про наявність захворювань у позивача до прийому на роботу до відповідача, є безпідставні.

Так, суд першої інстанції в рішенні зазначив, що доводи представника відповідача про те, що позивач вже мав ознаки хвороби при прийомі на роботу, та й на протязі самої роботи у відповідача, не спростовують висновків акту за формою П-4 про розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань від 07 травня 2018 року, який є дійсним.

Апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги відповідача є тотожними відзиву на позов, які були предметом розгляду судом першої інстанції. Правові висновки щодо них суд належним чином мотивував та повно виклав у рішення. Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до повторного обґрунтування заперечень відносно підстав та розміру стягнення моральної шкоди.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу верховенства права, пропорційності у цивільному судочинстві, обґрунтовано частково задовольнив позов ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі, визначеному судом.

Отже, оскаржуване рішення постановлено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його зміни або скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 28 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її складання.

Судді:

Повний текст постанови складений 27 грудня 2018 року.

Суддя Донецького

апеляційного суду М.С. Будулуца