Справа № 500/3438/18
Провадження № 2/500/2411/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Адамова А.С.,

за участю секретаря Нікітіної Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

31.05.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 02 серпня 2009 року, право власності на земельну ділянку площею 1,676 гектарів, та земельну ділянку площею 1,6676 гектарів, які розташовані на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:002:0467та кадастровий номер :01:002:0468, мотивуючи тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані земельні ділянки.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Відповідачі, сповіщені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, надали суду письмові заяви про визнання позову та розгляд справи без їх участі та зазначили, що на спадщину не претендують та відмовляються від неї на користь позивача.

Ухвалою суду від 26.06.2018 року витребувано від приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу ОСОБА_5 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4, яка померла 02 серпня 2009 року, та копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7, який помер 19 грудня 2016 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯА №089079, виданий 21.04.2005р. Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.521.00.501, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 3,35 гектарів, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, масив №31 ділянка №37,38, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:002:0467та :01:002:0468.

Згідно витягу із Публічної кадастрової карти, розмір земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0467 складає 1,676 гектарів, а земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0468 1,6676 гектарів.

Згідно листа Міськрайонного управління в Ізмаїльському районі та місті ОСОБА_5 управління Держгеокадастру в Одеській області №2161/126-18 від 10.07.2018р. на ОСОБА_4 зареєстрований державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА №089079 за №01.05.521.00501 від 21.04.2005р., земельна ділянка загальною площею 3,35 га розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дана земельна ділянка складається з земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0467 розміром 1,676 гектарів, та земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0468 1,6676гектарів

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №182562, виданого 03.08.2009 року Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_4 померла 02.08.2009 року.

Після смерті ОСОБА_4, згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входять: земельна ділянка загальною площею 3,35 гектарів, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, масив №31 ділянка №37,38, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:002:0467та :01:002:0468.

За життя спадкодавець ОСОБА_4 заповіт не залишала, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №49855349 від 14.11.2017 року.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 стали: чоловік ОСОБА_8, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу від 27.05.1985р.; дочка ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД №403027, виданого повторно Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області 10.10.2002р., та свідоцтвом про одруження серії І-ЖД №111354 від 29.01.2003р., з якого вбачається про зміну прізвища спадкоємця з «Коваль» на «Крангач»; дочка ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії V-ЖД №293866 від 25.06.1991р.

Спадкоємці ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_1 спадщину прийняли фактично, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області за №1278 від 08.06.2017р. Також, спадщину після ОСОБА_4, також, прийняв брат позивача ОСОБА_3, який на час смерті матері був неповнолітнім та який згідно положень ч.4 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.

При цьому, ОСОБА_7, ОСОБА_2 відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача ОСОБА_1, шляхом подання відповідних заяв.

14.11.2017р. ОСОБА_9 звернулася до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу ОСОБА_5 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 з заявою про відмову від частки спадщини, яка залишилася їй після смерті ОСОБА_4.

14.11.2017р. позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу ОСОБА_5 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4.

28.11.2017р. ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу ОСОБА_5 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 з заявою про відмову від частки спадщини, яка залишилася йому після смерті ОСОБА_4.

Листом приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу ОСОБА_5 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 №91/02-14 від 22.02.2018 позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 02.08.2009 ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №477013, виданого 23.12.2016 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_5 територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_7 помер 19.12.2016р.

За життя спадкодавець ОСОБА_7 заповіт не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №49855537 від 14.11.2017 року.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 стали дочка ОСОБА_2, дочка ОСОБА_1, син ОСОБА_3.

Згідно довідки Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області за №960 від 11.05.2018р. на день смерті спадкодавця ОСОБА_7 з ним проживали та були зареєстровані: дочка ОСОБА_1, дочка ОСОБА_2, син ОСОБА_3, тобто спадщину фактично вони прийняли.

Але ж, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 звернулися до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу ОСОБА_5 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 з заявою про відмову від частки спадщини, яка залишилася їй після смерті ОСОБА_7.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу ОСОБА_5 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7.

Листом приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу ОСОБА_5 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 №92/02-14 від 22.02.2018 позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 19.12.2016 ОСОБА_7.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами були подані заяви про відмову від спадщини після померлої 02.08.2009 ОСОБА_4 та померлого 19.12.2016 ОСОБА_7.

Враховуючи викладене, з огляду на підтвердження права власності на спадкове майно за спадкодавцем, на думку суду правомірними є вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті батьків на вищезазначені земельні ділянки.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (68640, Одеська область, Ізмаїльський район, смт Суворове, вул.. Словянська, буд. 4-а, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (68640, Одеська область, Ізмаїльський район, смт Суворове, вул.. Словянська, буд. 4-а, ідентифікаційний код НОМЕР_2), ОСОБА_3 (68640, Одеська область, Ізмаїльський район, смт Суворове, вул.. Словянська, буд. 4-а, ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1в порядку спадкування за законом право власності на:

земельну ділянку площею 1,676 гектарів, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:002:0467(Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯА №089079, виданий 21.04.2005р. Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.521.00.501);

земельну ділянку площею 1,6676 гектарів, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:002:0468(Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯА №089079, виданий 21.04.2005р. Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.521.00.501).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18.07.2018р.

Суддя: А.С. Адамов