Справа № 487/1712/16-ц
Провадження № 6/487/5/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2018 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарі - Оцабера М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві заяву про розстрочку виконання судового рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із вказаною заявою. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва винесено рішення про стягнення з нього заборгованості у розмірі 12685,15 гривень. Також зазначив, що вказана сума стягується через Заводський відділ державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Одразу погасити заборгованість він не має можливості через своє скрутне матеріальне становище.

Сторони у судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши заяву, матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

01.11.2016 року Заводським районним судом м.Миколаєва винесено рішення, яким позов ПАТ КБ "Приватбанк" - задоволено частково. Ухвалено: стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк", заборгованість по кредиту та процентам в сумі 12685,15 гривень та 200 гривень штрафу. В задоволенні решти позову відмовлено. Також стягнуто судовий збір у розмірі 1192,42 гривень.

Посилаючись на скрутну фінансову ситуацію, а саме відсутність роботи, та находження на утриманні двох малолітніх дітей, ОСОБА_1 просив суд відстрочити виконання вищезазначеного рішення шляхом внесення щомісячних платежів рівними частинами по 530 грн. протягом 24 місяців.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.1ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як роз'яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні "Іванов проти України", право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, як би національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції").

Відповідно до ч.1 ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.3 ст.435 ЦПК України).

Як передбачено ч.4 ст.435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.5 ст.435 ЦПК України).

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26.12.2003 р. зазначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суду потрібно мати на увазі, що, їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зави ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду, оскільки обставини, на які посилається заявник в своїй заяві, не носять характеру особливих та виняткових, в розумінні ст. 435 ЦПК України, які можуть бути підставою для розстрочки виконання рішення суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.435 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Д.Г. Нікітін