КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Єдиний унікальний номер справи № 753/7822/17
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2608/2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона та відповідач від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Син проживає з матір'ю - позивачем за адресою: АДРЕСА_2, та перебуває на її утриманні, оскільки до 30 червня 2020 року навчається на денній формі навчання у Національному університеті харчових технологій. Угоди щодо розміру матеріальної допомоги (аліментів) на утримання сина сторонами не досягнуто.

На підставі викладеного ОСОБА_3 просила стягнути із ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісячно з 12 квітня 2017 року і до закінчення навчання, але не пізніше 11 квітня 2023 року.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача, в якому просила відмовити у задоволенні позову. У відзиві вказувала, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 серпня 2016 року встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1, тому, право на звернення до суду має син самостійно.

23 квітня 2018 року представник позивача через канцелярію суду подала відповідь на відзив, в якій просила відзив відхилити. У відповіді на відзив стверджувала, що вона продовжує утримувати ОСОБА_4 у зв'язку з продовженням ним навчання, хоча вона станом на 26 лютого 2018 року тимчасово не працює.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісячно з 27 квітня 2017 року до 30 червня 2020 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав до Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 липня 2018 року справу повернуто до Дарницького районного суду міста Києва для належного оформлення.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в округах» ліквідовано апеляційний суд Київської області і апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві, який розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з ліквідацією суду відповідно до ч.5 ст.31 ЦПК України вказана цивільна справа передана до Київського апеляційного суду і за результатами автоматизованого розподілу справи визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Мережко М.В., суддів Верланова С.М. та Савченка С.І.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 3 000 грн. щомісячно.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

До апеляційного суду 09 листопада 2018 року надійшов відзив представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6, в якому вона вказує, що апеляційна скарга є безпідставною, оскільки у відповідача є обов'язок з утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та можливість сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом. Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 74).

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.2, 3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 серпня 2016 року по цивільній справі №753/9384/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 17 травня 2016 року до повноліття дітей (а.с. 76-79).

ОСОБА_4 11 квітня 2017 року досяг повноліття, проте продовжує навчання до 30 червня 2020 року, що підтверджується довідкою Національного університету харчових технологій № 17-423 від 10 березня 2017 року (а.с. 83) та довідкою Київського національного університету імені ТарасаШевченка №168 від 27 вересня 2017 року (а.с. 136).

Згідно ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчання, а також той з батьків, з яким вони проживають.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та неповнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісячно з 27 квітня 2017 року до 30 червня 2020 року.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Твердження апелянта щодо неналежності довідки Національного університету харчових технологій № 17-423 як доказу, що підтверджує факт навчання сина, оцінюється колегією суддів критично, оскільки в матеріалах справи наявна також довідка Київського національного університету імені Тараса Шевченка №168 від 27 вересня 2017 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 є студентом денної форми навчання та закінчує навчання 30 червня 2020 року. Зміна навчального закладу ОСОБА_4 не спростовує факт продовження ним навчання.

Доводи апеляційної скарги про те, що місце проживання позивача, відповідача та сина зареєстровано за однією адресою (АДРЕСА_1), не спростовують того, що син проживає разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується договором оренди від 01 жовтня 2016 року та від 01 вересня 2017 року (а.с. 81-82). Будь-які докази того, що ОСОБА_4 проживає з батьком, в матеріалах справи відсутні.

Заперечуючи позовні вимоги та оскаржуючи рішення суду першої інстанції, апелянт не надав суду і доказів того, що визначений розмір аліментів є завищеним чи матеріальне становище не дозволяє йому утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання. При цьому судом враховано, що згідно рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 серпня 2016 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісячно до її повноліття.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко