Справа №489/3845/16-ц 23.07.2018
Провадження №22-ц/784/1200/18
Справа №489/3845/16-ц
Провадження № 22 Ц- 784/1200/18 Головуюча першої інстанції: Тихонова Н.С.
Категорія-05 Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
П О СТ А Н О В А
Іменем України

23 липня 2018 р. м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:
головуючого: Галущенка О.І.
суддів: Лисенка П.П.
ОСОБА_2
із секретарем: Гавор В.Б.
з участю
відповідача - ОСОБА_3
позивача - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за
ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16. 05. 2018 р., у справі за
позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення кредитором боргу з спадкоємця померлого спадкодавця,
02.08.2016 р. ОСОБА_5, як кредитор, звернулася з позовом до ОСОБА_6, як спадкоємця померлого спадкодавця ОСОБА_7, про стягнення боргу.
Позивачка зазначала, що в 2014 році вона уклала з ОСОБА_7 усний договір про ремонт даху над будинком №7 по вул. 10-та Повздовжня, який належить ОСОБА_5 у розмірі 53/100 частки та ОСОБА_7 у розмірі 47/100 часток.
Домовленість полягала у тому, що ОСОБА_7 зобовязався після ремонту даху здійснити відшкодування його вартості пропорційно розміру своєї частки у власності протягом трьох років з дня закінчення ремонту.
Ремонт було закінчено у вересні 2014 року, а ОСОБА_7 помер 04.04.2015 р., не сплативши боргу.
Посилаючись на ці обставини позивачка просила про відшкодування боргу за рахунок спадкоємця померлого спадкодавця -ОСОБА_6 у розмірі145932 грн. 65 коп.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16. 05. 2018 р. в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неповне зясування обставин справи, неналежну оцінку доказів та неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, визначених ст. 367 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.
Відповідно до приписів ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:
1) договори та інші правочини;
2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;
3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;
4) інші юридичні факти.
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.
Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов (ст. 638 ЦК України).
Зокрема, у письмовій формі, згідно з вимогами ч.1 ст. 208 ЦК України, належить вчиняти правочини між фізичними особами на суму, яка у двадцять і більше разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
При цьому статтею 218 цього ж кодексу встановлено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.
Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.
Порушення зобовязань, які виникають з договорів, тягне за собою правові наслідки передбачені ст. 611 ЦК.
Зокрема пунктом 4 частини 1 зазначеної норми встановлено право кредитора на відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням боржником своїх грошових зобовязань.
Захист права на відшкодування збитків відбувається відповідно до переліку способів захисту права, наведеними у ст.16 ЦК України.
В разі смерті боржника за його зобовязаннями, які передбачають правонаступництво, відповідають спадкоємці,
відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
При цьому, вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленністю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Таким чином, невиконання спадкоємцями вимог приписів частини другої третьої ст. 1282 ЦК України щодо повернення боргу спадкодавця, породжує у кредитора право на позов до спадкоємців про відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошового зобовязання у межах їх особистої частки з вартості майна, переданого їм спадщину.
Предметом доведення за таким позовом є наявність боргових зобовязань спадкодавця, їх розмір, розмір частки спадкоємців та вартість майна переданого їм в натурі.
Крім того, якщо боргові зобовязання померлого витікають з будівництва нерухомості доведенню також підлягають обставини, які врегульовані Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» і зокрема статтею 34 цього закону щодо умов початку здійснення будівельних робіт.
Адже декларація, яка подається замовником будівництва, відповідно до вимог ч.1 цієї статті має містити достовірні відомості про початок будівельних робіт( реконструкцію) їх закінчення та їх кошторисну (проектну) вартість.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, та ОСОБА_7 являлися співвласниками житлового будинку №7 по вул. 10-та Повздовжня, який належав їм у розмірі 53/100 частки та 47/100 часток відповідно.
Дані технічного паспорту будинку, який складено станом на 17.08.2016 р., засвідчують, що вартість усього будинку становить 252421 грн. ( а. с. 47 зв.)
При цьому, мансардний поверх (літ. Амс) загальною площею 88,8 кв.м. зведений ОСОБА_5 самочинно, частина цього поверху зведена над одноповерховим приміщенням ОСОБА_7 (літ. 2.4), яке раніше було накрите дахом.
Правомірність відшкодування своїх витрат за рахунок іншого співласника будинку позивачка обгрунтовує тим, що вона фактично замість даху, який потребував ремонту, звела над приміщенням ОСОБА_7 належне їй приміщення другого поверху, який накрила новим дахом.
Згідно з декларацією ОСОБА_5, почала реконструкцію частини будинку в листопаді 2015 р., а закінчила 10.02.2016 р. ( а. с. 247-251)
ОСОБА_7 помер 04.04.2015 р.
Спадщину померлого у вигляді 141/400 будинку №7 по вул. 10-та Повздовжня м. Миколаєва 30.11.2015 р. прийняв відповідач.
Позивачкою не надано і в ході судового розгляду не встановлено достовірних доказів укладення угоди, за якою померлий брав на себе зобовязання про відшкодування вартості ремонту даху над частиною його будинку.
Не встановлено також і того факту, що такі зобовязання брав на себе спадкоємець померлого.
Відсутні також і інші докази того, що певною угодою було встановлена наявність грошових зобовязань померлого та визначено їх розмір.
На інші правовідносини, з яких виникли зобовязання відповідача позивач не посилалась.
Не встановлено також судом і доказів того, що позивачка в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, чи з дня коли їй стало відомо про смерть ОСОБА_7 зверталась з вимогою до його спадкоємця про повернення боргу одним платежем.
Статтею 1281 ЦК України врегульовано підстави пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.
Так, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.
Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Вирішуючи спір, суд повно та всебічно дослідив обставини справи які мають значення для її правильного вирішення, врахував наведені вимоги закону та прийшов правильного висновку, як про відсутність доказів наявності боргових зобовязань померлого, так і про те, що позивачка втратила право вимоги, оскільки пропустила передбачений статтею 1281 ЦК України присічний (преклюзивний) строк для звернення з вимогою до спадкоємця.
Адже, щонайпізніше про смерть боржника позивачка мала довідатися в липні 2015 р., що підтверджено в судовому засіданні її чоловіком- Дворцовим В.І., в той час, як звернулася до суду лише 02.08.2016 р.
При цьому доказів того, що раніше в межах шестимісячного строку зверталася до спадкоємця померлого з вимогою про повернення боргу батька, нею не надано.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та дійсним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги позивача стосовно неправильності таких висновків суду першої інстанції не заслуговують на увагу, оскільки належних та достовірних доказів укладення угоди, за якою виникли зобовязання померлого перед позивачкою щодо відшкодування їх витрат на здійснення ремонту даху, нею не надано та вході судового розгляду не встановлено.
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування письмових документів, які посвідчують придбання будівельних матеріалів також не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки в звязку з втратою кредитором права вимоги до спадкоємців боржника, на підставах встановлених ч.2 ст.1281 ЦК України, усі докази надані кредитором на підтвердження боргу померлого, втрачають своє правове значення.
Посилання апеляційної скарги позивача на відсутність заяви відповідача про застосування позовної давності слід також вважати безпідставними, адже строк встановлений ч.2 ст.1281 ЦК України не віднесено законом до строків позовної давності, він є преклюзивним, тобто таким, що веде до втрати права вимоги, для його застосування судом закон не вимагає подачі відповідної заяви.
Інші доводи також не можуть бути враховані, оскільки вони не спростовують правильність висновків суду щодо вирішення спору по суті заявлених вимог.
Встановлене не дає підстав для зміни рішення в іншій частині чи його скасування.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів
постановила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16. 05. 2018 р. залишити без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, але з цього часу на протязі тридцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду виключно з підстав, передбачених ст. 379 ЦПК України.
Головуючий: О.І. Галущенко
Судді: П.П. Лисенко
Повний текст постанови складений 26.07.2018 р.