Дата документу Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 321/116/14-ц

Провадження №22-ц/778/2139/18

Апеляційний суд Запорізької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Подліянової Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Евальд Д.Д.,

учасники справи:

старший державний виконавець Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області - Солоткіна Юлія Олександрівна,

боржник - ОСОБА_2,

представник заінтересованої особи Кредитної спілки «Взаємний кредит» - Черкаська Ірина Адольфівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2014 року в складі судді Мовчана О.Г. в справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В :

20 січня 2014 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області Каба Ю.О. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон до виконання своїх зобов'язань ОСОБА_2.

Вимоги згідно подання державним виконавцем мотивуються тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області перебуває виконавче провадження № 59/655/8 по виконанню виконавчого документа № 2-2345/2011, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 01.03.2013 року, про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь КС «Взаємний кредит» у розмірі 170 820,00 грн.

Постановою державного виконавця 23.09.2013 року відкрито виконавче провадження та надано строк на самостійне виконання рішення суду.

Боржник ОСОБА_2 неодноразово викликався до виконавчої служби, попереджався про відповідальність за невиконання рішення суду, але заходів по погашенню боргу не вживає, на вимоги державного виконавця не реагує. При виїзді державного виконавця за адресою проживання боржника, складено акт державного виконавця про перебування боржника на території Російської Федерації на заробітках. Виїзд за кордон здійснює регулярно.

У зв'язку з викладеним, державний виконавець вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_2 обмеження у праві виїзду за кордон, так як незастосування цих заходів до боржника приведе до безперешкодного перетину кордону, маючи невиконані зобов'язання по рішенню Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2014 року подання задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон до виконання своїх зобов'язань громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживав за адресою: АДРЕСА_1

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив ухвалу суду скасувати та прийняти постанову, якою подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що державним виконавцем не надано доказів отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження; не надано жодного доказу, який би підтверджував ухилення боржника від виконання зобов'язання за рішенням суду, не обґрунтовано необхідність застосування додаткового заходу впливу з метою виконання боржником рішення суду у вигляді тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п.1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Встановлено, що на виконанні у державного виконавця відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області знаходилось виконавче провадження № 39904320 з виконання виконавчого листа № 2-2345/2011, виданого 01.03.2013 р. Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь КС «Взаємний кредит» заборгованості в розмірі 170 820, 00 грн. Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 4-6).

10 листопада 2013 року актом державного виконавця відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2345/2011встановлено, що боржник перебуває у Російській Федерації; майно, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено (а.с. 3).

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив із наявності заборгованості та невиконання боржником рішення суду.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права та свободи, не передбачені в конвенції, та в першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав та свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Ці права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших та є сумісними з іншими правами, визначеними цим пактом.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена в здійсненні права на пересування лише у випадках, установлених законом.

Це право віднесено в ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме: до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Остання не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути їх позбавлена.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до положень ч.1, 3 ст. 441 ЦПК України (в чинній редакції), тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення; суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Аналогічна норма міститься в п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» чинної редакції.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду) громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Аналогічна норма міститься в п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» чинної редакції.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього за рішенням суду. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Отже, сама по собі наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, не є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України в редакції, чинній на час постановлення ухвали суду, таке подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Аналогічний порядок передбачений і чинною редакцією процесуального закону - ч. 4 ст. 441 ЦПК України.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що суд розглянув дане процесуальне питання за відсутності державного виконавця, матеріали виконавчого провадження не досліджувались судом на предмет наявності доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду (а.с. 8-9).

Вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Вказане свідчить про порушення судом першої інстанції порядку розгляду подання державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст.31 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Аналогічна норма міститься в ч.1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" чинної редакції.

В матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_2 копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

У поданні зазначено, що боржник не виконує вимоги державного виконавця, проте взагалі не зазначено, які саме вимоги висувались та як вони були доведені до відома боржника. Жодних відомостей про те, що ОСОБА_2 отримував вимоги державного виконавця та не виконував їх, тобто ухилявся від явки до відділу державної виконавчої служби, від надання відомостей, які мають значення для примусового стягнення, або іншим чином ухилявся від виконання обов'язків за рішенням суду надано не було предметом дослідження.

Вищезазначені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2014 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 липня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова