УХВАЛА

16 липня 2018 року м. Кропивницький

справа № б/н

провадження № 22ск/781/2/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі:судді судової палати у цивільних справах ОСОБА_1 за участю секретаря Бодопрост М.М.

заявник ОСОБА_2, представник адвокат ОСОБА_3,

учасники третейського розгляду ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіровоградське матеріально-технічне забезпечення»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду від 23 червня 2005 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд із заявою про скасування рішення третейського суду від 23 червня 2005 року.

Зазначала, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 з 02 вересня 2000 року, про що органом реєстрації здійснено запис про державну реєстрацію актів громадянського стану за № 539. 20 квітня 2018 року нею отримано лист № 413-17/20 від 20 квітня 2018 року за підписом начальника Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об?єднане бюро технічної інвентаризації» із змісту якого їй стало відомо, що на підставі рішення третейського суду від 23 червня 2005 року для вирішення конкретного спору в м. Кіровограді в особі третейського судді Ярошенка В.І. за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградське матеріально-технічне забезпечення» до ОСОБА_4 визнано право власності на 1/25 частину будинку № 76/80 по вул. Карла Маркса в м. Кіровограді за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіровоградське матеріально-технічне забезпечення». Також з листа стало відомо, що право власності на цей об?єкт набуто її чоловіком ОСОБА_4 на підставі іншого рішення третейського суду від 25 травня 2005 року. Згоди на укладення договору купівлі-продажу спільного майна між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіровоградське матеріально-технічне забезпечення» та ОСОБА_4 вона не надавала, в тому числі нотаріально, що свідчить про порушене право, яке підлягає захисту в судовому порядку. Розгляд зазначеного третейського спору здійснено без її участі, про наявний спір вона не повідомлялась. Правовідносини між сторонами в частині укладення договору купівлі-продажу між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіровоградське матеріально-технічне забезпечення» та ОСОБА_4 виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України, тобто до 01 січня 2004 року. Між сторонами не виникло будь-яких прав та обов?язків, оскільки матеріали справи не містять в собі належного підтвердження того, що майно дійсно передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Кіровоградське матеріально-технічне забезпечення», яке в свою чергу прийняло його та сплатило за нього відповідну суму коштів ОСОБА_4 Договір купівлі-продажу від 15 березня 2003 року не є укладеним і відповідно не створює прав та обов?язків для його сторін. Рішенням третейського суду не встановлено будь-яких підстав того, що угода купівлі-продажу була визнана дійсною відповідно до ч.2 ст.47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року). Таким чином вона є нікчемною, і відповідно не породжує тих прав та обов?язків, на встановлення яких вона нібито була направлена, тобто не породжує права власності у Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградське матеріально-технічне забезпечення» на нерухомість, та відповідно припинення права власності на неї у ОСОБА_4

Просила визнати недійсною третейську угоду про передачу спору, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіровоградське матеріально-технічне забезпечення» та ОСОБА_4 щодо визнання договору купівлі-продажу від 15 січня 2004 року 1/25 частини будівлі № 76/80 по вул. Карла Маркса в м. Кіровограді дійсним та визнання права власності на 1/25 частини цієї будівлі за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіровоградське матеріально-технічне забезпечення», скасувати рішення третейського суду від 23 червня 2005 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградське матеріально-технічне забезпечення» до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу від 15 січня 2004 року 1/25 частини будівлі № 76/80 по вул. Карла Маркса в м. Кіровограді дійсним та визнання права власності на 1/25 частини цієї будівлі за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіровоградське матеріально-технічне забезпечення», здійснити поворот виконання рішення третейського суду від 23 червня 2005 року, повернувши ОСОБА_4 1/25 частини будівлі № 76/80 по вул. Карла Маркса в м. Кіровограді.

Провадження у справі відкрито 14 червня 2018 року (а.с.26), справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 26 червня 2018 року (а.с.29), за клопотанням представника заявника розгляд справи відкладено на 16 липня 2018 року та продовжено строк розгляду справи (а.с.40).

В засіданні апеляційного суду представник заявника підтримав доводи заяви, пояснивши, що про наявність рішення третейського суду ОСОБА_2 дізналася в квітні 2018 року, згоди на відчуження частини будівлі, яка придбана її чоловіком в період шлюбу, вона не надавала, що свідчить про порушення її права власності на частку в спільнім майні подружжя. Рішення третейського суду про визнання права власності на майно, яке відчужене без її згоди порушує права заявника та надає їй право ставити питання про скасування рішення третейського суду та здійснення повороту виконання рішення третейського суду шляхом повернення у власність ОСОБА_4 спірного майна.

Сторони третейської угоди, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи під розписку (а.с.53-54), в судове засідання не прибули повторно, подали письмові пояснення про задоволення заяви (а.с.55-56).

На письмовий запит суду третейський суддя матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградське матеріально-технічне забезпечення» до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, зокрема, третейську угоду, рішення третейського суду, не надав (а.с.37,49).

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 454 ЦПК України, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем розгляду справи третейським судом.

Згідно з ч.5 ст. 454 ЦПК України заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев'яноста днів:1) стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, - з дня прийняття рішення третейським судом; 2) особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, - з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням третейського суду від 25 травня 2005 року за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/25 частку будинку № 76/80 по вул. Карла Маркса в м. Кіровограді (а.с.19).

Підстава набуття 25 травня 2005 року права власності на це майно не зазначена і заявник не надав доказів того, що це майно було придбано за спільні кошти подружжя. В письмовому поясненні ОСОБА_4 також не зазначає підстави набуття права власності (купівля, подарунок тощо), посилаючись лише на те, що він 25 травня 2005 року придбав у власність спірне приміщення, не зазначаючи при цьому про участь дружини в його придбанні (а.с.56).

З копії рішення третейського суду від 23 червня 2005 року вбачається, що на підставі письмового договору купівлі-продажу від 15 січня 2004 року ОСОБА_4 продав належну йому 1/25 частку будинку № 76/80 по вул. Карла Маркса в м. Кіровограді Товариству з обмеженою відповідальністю «Кіровоградське матеріально-технічне забезпечення», яке сплатило йому кошти та прийняло у власність частину будинку, нотаріально договір не посвідчили, однак кожна сторона виконала обовязки за договором , що стало підставою для визнання рішенням третейського суду дійсним договору купівлі-продажу від 15 січня 2004 року та визнання права власності на зазначену частку будинку за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіровоградське матеріально-технічне забезпечення» (а.с.21-22). Сторони у справі, розглянутій третейським судом 23 червня 2005 року, рішення третейського суду не оскаржували.

Заявник просить скасувати рішення третейського суду з тих підстав, що її чоловік ОСОБА_4 продав без її письмової згоди спільне майно подружжя, а тому визнання права власності за позивачем у справі, розглянутій третейським судом, порушує її права.

За змістом статті 60 СК (оскільки право власності ОСОБА_4 набуто 25 травня 2005 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Разом з тим такі докази заявником не подані.

За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 22 лютого 2017 року у справі за № 6-17 цс17, у постанові від 22 червня 2017 року у справі за № 6-3058 цс16.

Крім того, суд зазначає, що навіть відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 30 березня 2016 року у справі за № 6-533цс16 .

З письмових пояснень сторін у справі, розглянутій третейським судом, не вбачається недобросовісність як продавця, так і покупця та умисного неотримання згоди дружини продавця на відчуження майна (а.с.55,56).

В разі порушення прав заявник може захистити свої права шляхом подання позову про стягнення грошової компенсації за відчужене без її згоди майно.

Суд зазначає, що в своїх поясненнях покупець не заперечує проти скасування рішення третейського суду, що свідчить про відсутність спору та можливість повернення ним за таких обставин проданого майна продавцю ОСОБА_4 в установленому законом порядку, разом з тим, не посилається на те, що це майно до цього часу належить йому на праві власності і заявник також не вказує на те, що з часу розгляду справи третейським судом в 2005 році власник спірного майна не змінився та не залучає до участі в розгляді справи нових власників, прав яких може стосуватися скасування рішення третейського суду.

За таких обставин передбачених законом підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду у справі, де вона не була стороною, не встановлено.

Керуючись ст.ст.457,458,460 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду від 23 червня 2005 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом пятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 20 липня 2018 року.

Суддя: Т.М.Авраменко