Справа № 350/366/15-ц
Провадження № 22-ц/779/933/2018
Головуючий у 1 інстанції Максимів І. В.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Рожнятівського районного відділу державної виконавчої служби, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Рожнятівського районного суду від 17 травня 2018 року у складі судді Максиміва І.В., постановлену у смт. Рожнятів, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 17 травня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Рожнятівського районного відділу державної виконавчої служби відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_3 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм процесуального права.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до ст. 158 ЦПК України, яка регулює питання скасування забезпечення позову, суд може скасувати заходи забезпечення позову, у даному випадку тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, за вмотивованим клопотанням учасника справи, а не в порядку оскарження дій державного виконавця є помилковим, оскільки він обмежений у праві виїзду за межі України не в порядку забезпечення позову, а за поданням державного виконавця, в порядку виконання постанови ПФУ №3 від 10 травня 2011 року про стягнення з нього недоїмки із страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 3 583,60 грн.

Вказує, що борг згідно зазначеної постанови ПФУ ним був повністю погашений ще у 2012 році, а тому за заявою стягувача виконавчий документ було повернуто без виконання, а виконавче провадження закінчено 26 березня 2012 року, однак, закінчуючи виконавче провадження державний виконавець, всупереч статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» не скасував заходи забезпечення виконавчого провадження у вигляді обмеження у праві виїзду за межі України, через що він тривалий період часу безпідставно позбавлений конституційного права на свободу пересування.

Вважає дії державного виконавця неправомірними, оскільки той, повертаючи виконавчий документ стягувачу та закінчивши виконавче провадження, не виконав всі передбачені законом дії та відмовився скасувати заходи забезпечення неіснуючого виконавчого провадження на даний час.

Крім того, зазначає, якщо суд вважав, що він повинен був звертатися за захистом його порушених прав до суду адміністративної юрисдикції, про що він зазначив у своєму рішенні, посилаючись на ст. 278 КАС України, то за таких обставин суд повинен був відмовити у відкритті провадження у справі у порядку цивільного судочинства, або закрити провадження у справі з цих підстав, не відмовляючи йому безпідставно у задоволенні скарги по суті, позбавивши його таким чином можливості у встановлений законом спосіб захистити його порушенні конституційні права.

У зв'язку з наведеним просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою скаргу на дії державного виконавця задовольнити.

Відповідно до п. 8 розд. XII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції від 03 жовтня 2017 року, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлялися, а тому колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутності на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що згідно витягу з виконавчого провадження від 16 травня 2018 року, державним виконавцем Лутчин В.Я. на вимогу ПФУ № 3 від 10 травня 2011 року, 09 червня 2011 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 недоїмки із страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 3 583,60 грн (а.с. 16).

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 04 жовтня 2011 року у справі №6-а/0913/33/11, ОСОБА_3 обмежено у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань по вимозі № 3 від 10 травня 2011 року, яка видана УПФУ у Рожнятівському районі (а.с. 8).

26 березня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу за його заявою № 1202/06 від 16 березня 2012 року (згідно витягу з виконавчого провадження від 16 травня 2018 року) (а.с. 16).

Згідно довідки Рожнятівського районного відділу ДВС від 16 травня 2018 року №310/12.9-29 виконавче провадження № 27004812 з приводу виконання вимоги № 3 від 10 травня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 3 583,60 грн боргу на користь держави знищено у зв'язку із закінченням терміну зберігання завершених виконавчих проваджень (3 роки) (а.с. 15).

З відповіді начальника Рожнятівського районного відділу ДВС від 18 квітня 2018 року № 2364/12.9-26 вбачається, що ОСОБА_3 було відмовлено у знятті заборони виїзду за кордон у зв'язку з тим, що виконавче провадження з приводу стягнення з ОСОБА_3 3 583,60 грн боргу було повернуто стягувачу, на даний час на виконанні не перебуває, повторно до виконання виконавчий документ не поступав, а тому підстав для відновлення виконавчого провадження та проведення будь-яких виконавчих дій не має.

Не погоджуючись із діями державного виконавця у травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даною скаргою у порядку передбаченому цивільно-процесуальним кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2014 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, зокрема, що скарги сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами ЦПК, підлягають розгляду судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим судом, що видав виконавчий документ.

Згідно ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, дії державного виконавця стосуються виконання судового рішення ухваленого в порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства, тому і оскарження таких дій підлягає в порядку визначеному цим кодексом.

Однак, суд першої інстанції на вищенаведені обставини справи уваги не звернув, і, як наслідок, розглянув подану скаргу з порушенням правил юрисдикції, а відтак, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження відповідно до положень ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Ухвалу Рожнятівського районного суду від 17 травня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Рожнятівського районного відділу державної виконавчої служби закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 липня 2018 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта