АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2018 року м. Херсон

справа № 658/2056/17

провадження №22-ц/791/801/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Пісоцька Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області у складі судді Терещенко О.Є. від 05 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - державний нотаріус Каховської районної державної нотаріальної контори Гладушко Костянтин Вікторович про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на частку в спільному майні подружжя,

встановив:

14.06.2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом доОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на частку в спільному майні подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік і батько відповідача ОСОБА_6, який постійно проживав в АДРЕСА_2. На день його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з 23/100 часток житлового будинку садибного типу з відповідною часткою господарських та побутових будівель споруд, який розташований за вказаною вище адресою та яке було придбане під час шлюбу та зареєстроване на чоловіка, ОСОБА_7.

Зазначає, що в силу вимог СК України, вона має право на майно придбане під час шлюбу, а саме: 23/200 часток житлового будинку садибного типу з відповідною часткою господарських та побутових будівель і споруд, розташованих в АДРЕСА_2. Будинок в цілому є площею 328,1 кв.м., 166,7 кв.м. житлової площі, при ньому є: під "А" підвал, прибудови "а", "а1", ганки"а-2", "а-3", "а-4", "а-6", "а-7", "а-8", "а-11", прибудова котельної "а-10", сараї "Б", "В", огорожі та споруди 1-11, І-ІV.

13.07.2011 року за реєстром №2-741 державним нотаріусом Каховської районної державної нотаріальної контори на ім'я відповідача було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 23/100 часток житлового будинку садибного типу з відповідною часткою господарських та побутових будівель і споруд, розташованого в АДРЕСА_2.

Вважає, що зазначене свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 13.07.2011 року на ім'я ОСОБА_3 повинно бути визнано частково недійсним, а їй, як дружині померлого, повинно належати 23/200 часток спірного будинку, у зв'язку з чим просила суд:

-визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Каховської районної державної нотаріальної контори 13.07.2011 року, реєстр №2-741, а саме: на 23/200 часток житлового будинку садибного типу з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд, розташованого в АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_3;

-визнати за нею право власності на 23/200 часток житлового будинку садибного типу з відповідною часткою господарських та побутових будівель і споруд, розташованого в АДРЕСА_2, який має в цілому 328.1 кв.м. площі, в т.ч. житлової - 166.7 кв.м., при ньому є: під "А" підвал, прибудови "а", "а1", ганки "а-2", "а-3", "а-4", "а-6", "а-7", "а-8", "а-11", прибудова котельної "а-10", сараї "Б", "В", огорожі та споруди 1-11, І-ІV.

Ухвалою суду від 31 липня 2017 року залучено державного нотаріуса Каховської районної державної нотаріальної контори Херсонської області Гладушко Костянтина Вікторовича до участі у вказаній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою суду від 14 серпня 2017 року залучено ОСОБА_4 до участі у справі в якості співвідповідача по справі.

Рішенням Каховського міськрайонного районного суду Херсонської області від 05 лютого 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - державний нотаріус Каховської районної державної нотаріальної контори Гладушко К.В. про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на частку в спільному майні подружжя залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку її заяві до нотаріуса в якій зазначено про роз'яснення їй вимог ст. 60 СК України, та вказано на те, що вона не претендує на видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя, так як все майно, яке залишилось після смерті чоловіка було його особистою власністю, оскільки нотаріус завів її в оману не видавши її свідоцтво про право на частку в спільному майні подружжя. Наявні в спадковій справі свідоцтво про шлюбу та договір купівлі-продажу спадкового будинку, є доказам того, що будинок придбаний за час шлюбу. Вважає, що строк позовної давності повинен бути поновлений, так як про порушено її право власності на частку в спільному майні подружжя їй стало відомо після ознайомлення зі спадковою справою, проте суд безпідставно відмовив їй в поновленні строку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3, від імені кого діє ОСОБА_8 її доводи не визнав, рішення суду вважає законним та обґрунтованим.

Від інших учасників справи відзиви до суду не надходили.

Відповідно до ч.1 ст.351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно із пунктом 8 Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Враховуючи, що наразі апеляційні суди в апеляційних округах не утворені, справа підлягає перегляду в апеляційному порядку Апеляційним судом Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.321 ЦК України).

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що:

-06 жовтня 1968 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 укладено шлюб /а.с.4/;

-від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2/а.с.89/, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.90/;

-26 червня 1992 року ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу придбав 23/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 ; цей житловий будинок цегляний, дах шиферний, житлова площа 171,3 кв.м., загальна площа 304,5 кв.м.; при ньому є: під "А" підвал, Б,В, сараї, під Б підвал, Г і під, Г літня кухня, З,Е, гаражі,Ж, літня кухня З І К Л М Н - сараї, б- веранда, №1-2 огорожа, під Н-підвал. В постійне користування набувачу переходить квартира загальна площа 70,7 кв.м., житлова площа 41,4 кв.м., а1, веранда, ? ч.сарая В, частина підвалу під А / а.с.92-93/;

-26 липня 2010 року ОСОБА_6 помер /а.с.3/;

-06 вересня 2010 року ОСОБА_2 подала до нотаріальної контори заяву, в якій окрім відмови від спадщини, зазначила, що їй роз'яснено норми ст. 60 СК України, на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя вона не претендує, оскільки все майно було особистою власністю її чоловіка/а.с.78/;

-в цей же день з заявами до нотаріальної контори звернулися діти спадкодавця та позивача/а.с.77,79/;

-ОСОБА_4 відмовився від належної йому частки спадкового майна, про що подав відповідну заяву /а.с.79/;

-ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_6 /а.с.77/;

-13 липня 2011 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом /а.с.97/.

За ст. 22 КпШС Української РСР, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналогічна норма міститься в ч.1 ст. 60 Сімейного Кодексу України.

Роздільне майно подружжя врегульоване ст. 24 КпШС Української РСР.

В заяви від 06 вересня 2010 року, поданою позивачем до нотаріальної контори, вона зазначила, що ст. 60 Сімейного Кодексу України їй роз'яснена. На видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя вона не претендує, оскільки все майно було особистою власністю її чоловіка / а.с.78/.

А отже, доводи апеляційної скарги щодо введення її в оману нотаріусом, не видавши її свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя є не доведеними та не обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про не подання до суду заяви про сплив позовної давності також є необґрунтованими, оскільки така заява наголошувалася в судовому засіданні суду першої інстанції 05.02.2018 року представником відповідача ОСОБА_3 ..

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно дост.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно.

Згідно з ч.1ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердже-ного наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Суд першої інстанції з'ясував обставини, які стали підставою для звернення до суду через 7 років, та які сторони підтвердили в суді апеляційної інстанції і полягають вони у виникненні конфлікту між матір'ю та сином у користуванні будинком. Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що юридична необізнаність позивача не є поважною причиною для поновлення строку для звернення до суду.

Отже доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови в поновленні строку звернення до суду є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки в судовому засіданні суду першої інстанції представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції послався на вимоги ч.4 ст. 267 ЦК України відповідно до якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інтонації ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375,382 ЦПК України,

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Т.Г.Чорна

Повний текст постанови складено 18 липня 2018 року

Суддя І.В. Склярська