Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/762/18

05 вересня 2018 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О.А.,

з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на своє утримання, як повнолітньої дитини, що продовжує навчання в розмірі 2000 грн. щомісячно до закінчення навчання. Позовні вимоги мотивує тим, що в даний час продовжує стаціонарне навчання у Вищому художньому професійному училищі № 3 м. Івано-Франківська. Він є інвалідом дитинства другої групи, не має змоги працювати, тому потребує матеріальної допомоги від батька. Відповідач є його батьком і може сплачувати аліменти на його утримання на час навчання. Добровільно надавати йому допомогу відповідач не бажає, хоч працює і має заробіток.

В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, в якому вказав, що позивач є його сином і раніше він сплачував аліменти на його утримання до досягнення повноліття та на період навчання. На даний час повнолітньому сину не може надавати матеріальну допомогу, оскільки через травму ноги не має можливості працювати і забезпечувати свою сім'ю. У зв'язку із погіршенням стану здоров'я змушений був позичати кошти. Вказує, що позивач отримує соціальну допомогу, в літній період син працював і отримував самостійний заробіток, а на період навчання позивач забезпечений безоплатним харчуванням, стипендією та гуртожитком. Просив у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4).

Позивач навчається у Вищому художньому професійному училищі № 3 м. Івано-Франківська, термін навчання до 30.06.2019 року (а.с.7).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0886054 ОСОБА_1 16 листопада 2017 року встановлено з 01 листопада 2017 року друга група інвалідності (з дитинства). Дата чергового переогляду 01 грудня 2018 року (а.с.13).

Відповідач не має постійного місця роботи. У зв'язку із погіршенням стану здоров'я змушений був позичати кошти, про що свідчить розписка (а.с.34). З 11 серпня 2018 року ОСОБА_2 перебуває на амбулаторному лікуванні в Солотвинській РЛ, діагноз: закритий перелом п'ятої променевої кістки без зміщення та правої кубоподібної кістки. (а.с. 37 ).

Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 81 цього ж кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведених позивачем доводів, висловлених відповідачем заперечень, суд приходить до переконання, що позивачем не подано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність потреби у матеріальній допомозі, пов'язаній з продовженням навчання та про спроможність відповідача надавати таку матеріальну допомогу у вигляді сплати аліментів. Отже, у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст. 199, 200 СК України, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення на його користь 2000 грн. аліментів на його утримання як повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Головуючий О. А. Шишко