Cправа № 522/9991/18
Провадження № 2/520/5201/18
Київський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Єгоровій Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
Моторного (транспортного ) страхового бюро України
про відшкодування в порядку регресу витрат,
повязаних з регламентною виплатою,
Позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України 07 червня 2018 року звернулось до Приморського районного суду міста Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з регламентною виплатою, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь: суму сплаченого відшкодування у розмірі 100000 гривень 00 копійок, витрати на встановлення розміру збитку та збір документів в розмірі 1300 гривень 00 копійок, витрати по сплаті судового збору.
Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 18 червня 2018 року цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з регламентною виплатою передано за територіальною підсудністю до Київського районного суду міста Одеси.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 27 червня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з регламентною виплатою, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні.
Вищевказана ухвала суду була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову.
Представник позивача у судове засідання 09.10.2018 року не зявився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує.
ОСОБА_1 за адресою місця проживання копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками, не отримав, що підтверджується поштовим конвертом повернутим на адресу суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».
У судове засідання 09.10.2018 року відповідач ОСОБА_1 не зявився, про дату, час місце проведення якого повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу зареєстрованого місця мешкання відповідача, яка встановлена згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, однак поштове відправлення було повернуто на адресу суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
При цьому суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами.
Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа ОСОБА_2 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
З урахуванням викладеного та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов Моторного (транспортного ) страхового бюро України про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з регламентною виплатою підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11 вересня 2016 року о 20 годині 00 хвилин на автодорозі Київ-Одеса, 457 км., ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Фольцваген», реєстраційний номер НОМЕР_1, в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості не вибрав безпечну швидкість руху в результаті чого здійснив наїзд на стоячий автомобіль марки «Хонда-Цивік», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, у звязку з чим автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 03 листопада 2016 року по справі №496/3476/16-п, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень 00 копійок.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тобто, наявність вини в діях ОСОБА_1 у скоєній дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 11 вересня 2016 року, додатковому доказуванню не підлягає.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди були пошкоджені автомобілі: марки «Фольцваген», реєстраційний номер НОМЕР_1, та марки «Хонда-Цивік», реєстраційний номер НОМЕР_2.
Автомобіль марки «Хонда-Цивік», реєстраційний номер НОМЕР_2, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди належав на праві власності ОСОБА_4.
Відповідно до полісу №АЕ/9828372 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_3 застраховано в ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» автомобіль марки «Хонда-Цивік», реєстраційний номер ВН5941СЕ.Франшиза 0 гривень. Строк дії договору з 02 червня 2016 року по 01 червня 2017 року.
Згідно зі звітом №3/5941 про визначення ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу від 30.11.2016 року, проведеної СПД ОСОБА_5 за замовленням ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», вартість пошкодженого транспортного засобу марки «Хонда-Цивік», реєстраційний номер НОМЕР_2, на підставі наданих матеріалів, маркетингу вторинного ринку обєктів порівняння при проведенні розрахунків станом на дату оцінки 11.09.2016 року, становить 141300 гривень 00 копійок.
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Фольцваген», реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_1 не було застраховано на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11 вересня 2016 року і такі дані матеріали справи не містять.
Вказане також підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ (а.с.7).
Матеріальні збитки, заподіяні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11 вересня 2016 року відповідачем потерпілій особі відшкодовані не були. Доказів, які б спростовували вказане до суду не надано.
Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
За правилами п.п. «а» п.41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.
У відповідності до п.п. 38.2.1 п.38.2 ст. 38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно приписів ст.77, 78 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими, зокрема, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, в даному випадку поясненнями сторін.
Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на те, що обставини на які посилався позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами, виходячи з встановлених судом обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що до позивача перейшло право регресної вимоги до відповідача, а тому вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми відшкодування в порядку регресу в розмірі 100000 гривень 00 копійок.
Крім цього, з відповідача на користь МТСБУ слід стягнути суму витрат на послуги зі встановлення розміру збитків в розмірі 1300,00 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір сплачений останнім в сумі 1762 грн. 00 коп.
Керуючись ст. ст. ст.ст. 2, 4, 5, 6, 76-78, 81, 141, 263-265, 279, 280-282, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 22, 1187, 1191 ЦК України, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 09 жовтня 2018 року.

Головуючий Калініченко Л. В.