АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 6-98/2011Головуючий у 1-й інстанції Іванчук В.М.
Провадження № 22-ц/789/755/18 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Ходоровського М.В.

суддів - Бершадська Г. В., Ткач О. І.,

секретаря - Сович Н.А.

з участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на ухвалу Монастириського районного суду від 03 серпня 2011 року(головуючий Іванчук В.М.) у цивільній справі № 6-98/2011 за поданням старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2011 року старший державний виконавець відділу ДВС Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області Ріба І.В. звернулася в суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки ОСОБА_2 за злісне ухилення від виконання своїх зобов'язань.

Ухвалою Монастириського районного суду від 03 серпня 2011 року подання старшого державного виконавця відділу ДВС Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області задоволено.

Вирішено тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України громадянки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки с.Діброва Монастириського району, Тернопільської області до моменту виконання нею своїх зобов'язань згідно вимоги № 01У виданої 27.04.2011р. Управлінням Пенсійного фонду України в Монастириському районі Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФ України в Монастириському районі 1641,60 грн. боргу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця ВДВС Монастириського районного управління юстиції Рібої І.В., про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон України боржника ОСОБА_2, посилаючись на те, що дана ухвала винесена без її участі, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права. Державним виконавцем не наведено та не надано жодного доказу, який би підтверджував ухилення боржника від виконання виконавчого документа. Про направлення до суду подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду, державний виконавець всупереч закону не повідомив про це боржника, чим обмежив його право на судовий захист.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та пояснив, що заборгованості по платежах до пенсійного фонду України ОСОБА_2 не має.

Представник Бучацького міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у судове засідання не з"явився, згідно поданої заяви просить про розгляд справи у відсутності представника.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника ОСОБА_2, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 03.06.2011 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області Рібою І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №26862275 на підставі вимоги №01У, виданої 27.04.2011 року Управлінням Пенсійного фонду України в Монастириському районі Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь УПФ України в Монастириському районі 1641,60 грн. боргу та зобов'язано боржника сплатити борг в строк до 10.06.2011 року.

Постановляючи ухвалу про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем здійснювалися заходи щодо своєчасного та повного виконання виконавчого документа та встановлено, що у боржника відсутні кошти та майно на яке може бути звернено стягнення в рахунок погашення боргу в сумі 1641,60 грн., а оскільки з часу відкриття виконавчого провадження боржник добровільно борг не сплатила є підстави для задоволення подання.

З таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки він не грунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону.

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до п.5 ч.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання виконавчого документа, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування. Державний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання виконавчого документа, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом державного виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

В силу положень статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження факту ухилення боржника від виконання вимоги пенсійного фонду державний виконавець у поданні не зазначив жодної обставини, яка б вказувала на умисне ухилення боржника від виконання виконавчого документа, не надав докази, які б підтверджували ці обставини.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї. кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має грунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно довідки Бучацького об"єднаного управління Пенсійного фонду України від 05.06.2018 року №1545/04 в ОСОБА_2 заборгованість по платежах до пенсійного фонду України станом на 01.06.2018 року відсутня.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.2, 376, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п.2 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Монастириського районного суду від 03 серпня 2011 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця відділу ДВС Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області Ріба І.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

Постанова оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 липня 2018 року.

Головуючий - Ходоровський М.В.

Судді - Бершадська Г.В.

Ткач О.І.