РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Гордійчук І.О.

секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РІВНЕАЗОТ» про стягнення заборгованості із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення на свою користь з ПАТ «Рівнеазот» заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 20117,21 грн., та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 35620,77 грн. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі, що складаються із судового збору в розмірі 704,80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що працював з 11.06.2013 року в ПрАТ «Рівнеазот». 04.04.2017 року його було звільнено за власним бажанням (ст..38 КЗпП України), про що свідчить наказ №774 від 22.03.2017 року та запис у трудову книжку. Проте після звільнення, в порушення вимог КЗпП України, з ним не було проведено повний розрахунок всіх належних сум при звільненні у день звільнення, відповідно заборгованість по заробітній платі досі не виплачена. Відповідно позивач зазначає, що має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 в частині стягнення з ПрАТ «Рівнеазот» моральної шкоди повернуто позивачу у звязку із надходженням на адресу суду заяви позивача про залишення без розгляду позовної заяви в частині стягнення моральної шкоди до відкриття провадження по справі.

Провадження у справі було відкрито ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2018 року.

31 серпня 2018 року від представника ПрАТ «Рівнеазот» ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить звільнити ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» від відшкодування шкоди заподіяної затримкою розрахунку при звільненні в повному обсязі на підставі ч.2 ст.1171 ЦК України. В обґрунтування відзиву зазначає, що у відповідача наявні поважні причини та обєктивні обставини, які мають істотне значення та підтверджують відсутність вини щодо несвоєчасного виконання свої зобовязань по виплаті заробітної плати перед позивачем, зокрема зазначає, що ПрАТ "РІВНЕАЗОТ" не отримало всіх належних сум за надані послуги від РОВКП «Рівнеобводоканал», окрім того, з 07 березня 2017 року на підприємстві повністю обмежили поставку природного газу, не давши змоги виробити продукцію.

Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, разом з позовною заявою позивач заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, за наявними у справі доказами, позов просив задовольнити.

Від представника відповідача 10 вересня 2018 року надійшло до суду клопотання про розгляд справи за відсутності повноважного представника ПрАТ «Рівнеазот».

Враховуючи заяви учасників судового розгляду, суд вважає за можливе розгляд справи провести за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Рівнеазот». Відповідно до наказу №774-ВК від 22 березня 2017 року був звільнений 04 квітня 2017 року.

Відповідно до довідки №1607 від 25.07.2017 року виданої ПрАТ «Рівнеазот», ОСОБА_2 належить до виплати 20117,21 грн., в тому числі заробітна плата за лютий 3685,85 грн., заробітна плата за березень 2298,46 грн., заробітна плата за квітень 14132,90 грн. В тому числі вихідна допомога в розмірі трьохмісячного середнього заробітку 12778,39 грн., компенсація за невикористану відпустку 996,46 грн.

Відповідно до вимог частини 1 ст.115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до розяснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

В п.20постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з ним остаточний розрахунок по заробітній платі, суд приходить до висновку що відповідач зобовязаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 05 квітня 2018 року (наступного робочого дня після дня звільнення) по 23 травня 2018 року (розрахункову дату зазначену позивачем).

Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до розрахунку наданого позивачем до позовної заяви, сума середнього заробітку, що підлягає до стягнення за час затримки розрахунку при його звільненні за період з 04 квітня 2017 року по 23 травня 2018 року становить 32913,63 грн. та в період з 20 лютого 2018 року по 13 березня 2018 року становить 2707,12 грн., на загальну суму 35620,77 грн.

Згідно довідки про суми, які належать до виплати при звільненні виданої ПрАТ «Рівнеазот» від 25.07.2017 року №1607, розмір трьохмісячного середнього заробітку становить 12778,39 грн.

Отже, середньомісячна заробітна плата позивача становить 12778,39 грн. : 3 місяці = 4259,46 грн.

Середньоденна заробітна плата за два місяці, що передували звільненню (4259,46 грн. х 2 місяці) : 42 робочих дні ( 20 робочих днів в лютому 2017 року та 22 робочих днів у березні 2017 року) = 202,83 грн.

Судом встановлено, що період прострочення виплати розрахункових коштів з 05.04.2017 року (наступного робочого дня після звільнення) по 23 травня 2018 року (розрахункову дату зазначену позивачем) включно, становить 281 день.

Оскільки середньоденна заробітна плата позивача становить 202,83 грн., то розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає виплаті позивачу за період з 04 квітня 2017 року по 23 травня 2018 року включно, становить 56995,23 грн (202,83 грн. х 281 дн.).

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період затримки розрахунку з дня звільнення по 23 травня 2018 року у розмірі 35620,77 коп., а тому саме в такому розмірі середній заробіток за період затримки розрахунку підлягає до стягнення на користь позивача, в межах заявлених позивачем позовних вимог.

Доводи представника відповідача про відсутність вини відповідача щодо несвоєчасного виконання своїх зобовязань по виплаті заробітної плати перед позивачем та про те, що шкода позивачу була заподіяна в стані крайньої необхідності, суд вважає безпідставними. Вчинення дій у стані крайньої необхідності передбачає вчинення їх для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

З огляду на викладене, недоотримання всіх належних сум за надані послуги від РОВКП «Рівнеобводоканал», обмеження на підприємстві поставки природного газу, що не дало змоги виробити продукцію не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Вирішуючи вимогу відповідача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн., суд виходить з такого.

У відповідності до ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов'язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст.137 ЦПК України.

Відповідно до ч.2ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Факт надання правової допомоги підтверджено актом приймання наданих послуг від 23 травня 2018 року, квитанцією №54 від 21 травня 2018 року на суму 1000 грн. та розрахунком витрат на професійну правничу допомогу (а.с.17).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати повязані з правничою допомогою адвоката у розмірі 1000 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати - судовий збір в сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,273,274,275,279,352,354,430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РІВНЕАЗОТ» про стягнення заборгованості із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РІВНЕАЗОТ» на користь ОСОБА_2 заборгованість із заробітної плати в розмірі 20117 (двадцять тисяч сто сімнадцять) грн. 21 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення у розмірі 35620 (тридцять пять тисяч шістсот двадцять) грн. 77 коп., без утримання прибуткового податку з громадян й інших обовязкових платежів та судові витрати по справі у розмірі 1704 (одна тисяча сімсот чотири) 80 коп., що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Рівненської області або через Рівненський міський суд Рівненської області (відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147 VIII від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_2, місце реєстрації: Рівненська обл.., Рівненський р-н., с.Городок, вул.Садова, буд.28, реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1;

Відповідач ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «РІВНЕАЗОТ»: місцезнаходження 33017, м.Рівне-17, .

Повний текст судового рішення складено 09 жовтня 2018 року.

Суддя І.О.Гордійчук