Постанова

Іменем України

16 липня 2018 року

м. Київ

справа № 2-3630/12

провадження № 61-14571св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

третя особа - Житомирська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Житомирської області у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Микитюк О. Ю., Павицької Т. М., від 07 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, уточнивши його, до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Житомирська міська рада, про виділ в натурі приміщень та господарських будівель житлового будинку та встановлення порядку користування земельними ділянками.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті його батьків він та його рідний брат - ОСОБА_5 отримали в спадщину кожен по 29/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_9 була співвласником інших 42/100 частини будинку, після смерті якої судом залучені її правонаступники: ОСОБА_6 та ОСОБА_10

На зазначеній земельній ділянці ОСОБА_5 у 2010 році побудовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано у встановленому порядку та якому присвоєно адресу - АДРЕСА_2

Відповідно до пункту 7 рішення Житомирської міської ради від 14 липня 2011 року за будинковолодінням АДРЕСА_2 на підставі документів із землеустрою комунального підприємства «Житомирський міський центр земельних відносин» визначено межі земельної ділянки площею 0,2000 га, з яких: загальна площа земельної ділянки, яка може бути передана у власність співвласникам будинковолодіння для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, становить 0,1000 га; загальна площа земельної ділянки, яка може бути передана в оренду співвласникам будинковолодіння для вказаних потреб, становить 0,1000 га. Співвласникам будинку рекомендовано визначити порядок користування земельною ділянкою. Цим же рішенням міської ради ОСОБА_5 передано у власність 0,0361 га з присадибної земельної ділянки 0,1000 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2

Оскільки сторони не досягли згоди щодо поділу будинку та користування земельною ділянкою, на якій він розташований, то ОСОБА_4 просив суд поділити та виділити йому в натурі наступніприміщення та господарські будівлі житлового будинку по АДРЕСА_1: 2-1 - коридор, площею 3,1 кв. м; 2-2 - кухню, площею 10,5 кв. м; 2-3 - кімнату, площею 9,7 кв. м; 2-4 - кімнату, площею 13,8 кв. м; 2-5 - санвузол, площею 2,9 кв. м; сарай «В», що становить 30/100 частин житлового будинку; виділити йому в користування частину присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 (загальна площа 0,1000 га), яка може бути передана у власність, відповідно до його частки в праві власності на будинок, в розмірі 0,0257 га, з яких: 0,0032 га із 0,0065 га в спільному користуванні з ОСОБА_5 та 0,0014 га із 0,0040 га в спільному користуванні з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та правонаступником ОСОБА_10; виділити в користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 (загальна площа 0,1000 га), яка може бути передана за договором оренди згідно рішення Житомирської міської ради від 14 липня 2011 року в розмірі 0,0290 га, з яких 0,0010 га із 0,0020 га в спільному користуванні з ОСОБА_6 та правонаступником ОСОБА_10

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 02 листопада 2017 року в задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали інвентаризаційної справи не містять відомостей щодо прийняття в експлуатацію самовільної прибудови, здійсненої ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, інших доказів щодо узаконення самовільної прибудови він суду не надав, тому неможливо здійснити виділ позивачу в натурі 30/100 частин у вказаному домоволодінні і встановити порядок користування відповідними земельними ділянками.

Постановою апеляційного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишенобез задоволення. Рішення Богунського районного суду м. Житомиравід 02 листопада 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 не надав належних доказів на підтвердження прийняття в експлуатацію самовільних прибудов, тому відсутні підстави для виділення йому в натурі частин у спірному будинку та встановлення порядку користування земельними ділянками.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції й передати справу на новий розгляд до цього суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що йому належне право на виділ в натурі частини будинку на підставі статті 364 ЦК України. Відповідно до висновку експертизи є технічна можливість виділу спірного будинку в натурі без врахування самовільних прибудов, такий виділ погоджено з виконавчим комітетом Житомирської міської ради.

У квітні 2018 року ОСОБА_5 подав до суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що в касаційній скарзі відсутні мотиви передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції на підставі статті 411 ЦПК України. Крім того, ухвалюючи судові рішення, суди правильно застосували положення статей 316, 317, 357, 364 та 376 ЦК України і дійшли обґрунтованого висновку, що самовільно здійснена прибудова до спірного будинку не належить ОСОБА_4 на праві власності. У зв'язку з викладеним ОСОБА_5 просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

21 березня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що співвласниками будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 яким, відповідно до правовстановлюючих документів, належить у цьому будинку по 29/100 частин кожному. Інші 42/100 частин будинку належало на час звернення ОСОБА_4 до суду ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 померла, у зв'язку з чим судом до участі у справі залучено її правонаступників ОСОБА_6 та ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_10 помер. Після його смерті судом до участі у справі залучено його правонаступників: ОСОБА_8 (спадкоємець за заповітом на будинок та земельну ділянку у с. Глибочок Житомирського району і області) та ОСОБА_7 (дочка - спадкоємець за законом). Всі залучені судом правонаступники прийняли спадщину, подавши про це відповідну заяву до нотаріальної контори.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 19 червня 2014 року до складу житлового будинку по АДРЕСА_1 входять самовільною прибудовані приміщення 2-6 площею 6,2 кв. м та 3-5 площею 8,3 кв. м.

Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи спірний будинок зазнавав переобладнань та реконструкцій, які були здійснені попередніми власниками та в подальшому сторонами у справі. При цьому матеріали інвентаризаційної справи не містять відомостей щодо прийняття в експлуатацію самовільної прибудови, здійсненої ОСОБА_4, інших доказів щодо узаконення самовільної прибудови, суду він не надав.

За змістом положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У частинах третій і четвертій статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно з частиною першою статті 364 ЦК України право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми, виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України, право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК Українита пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них» від 8 грудня 2010 року № 1117.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо порядку проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкціїподіл об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

У пункті 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317і 376 ЦК України.

За змістом статей 316, 317 ЦК Україниправо власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК Українине породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

У розумінні частини першої статті 376 ЦК Українисамочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

За таких обставин, суди першої й апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що оскільки об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не є об'єктами права власності (стаття 376 ЦК України), то до їх узаконення вони не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами статтей 364, 367 ЦК України. Тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_4 та виділу в натурі частки спірного будинку та встановлення порядку користування спірними земельними ділянками. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30 вересня 2015 року №6-286цс15.

Таким чином, доводи касаційної скарги висновків судів першої й апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Житомирської області від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В.Білоконь

Є.В.Синельников