Провадження № 2/235/1481/18
Справа №235/3388/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2018 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Соловйової М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №7 м. Покровська цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою фізичної особи підприємця ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернулася фізична особа підприємець ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_2, з позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу.

Позовна заява вмотивована тим, що 25.10.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АК/1986323, згідно умов якого страховик прийняв під страховий захист цивільно-правову відповідальність страхувальника під час керування ним транспортним засобом ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1.

У відповідності до умов даного договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобовязання у разі настання страхового випадку сплатити на користь потерпілого страхове відшкодування.

03.03.2017 року в місті Покровськ, на вул. Горького мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_2 під керуванням відповідача, та автомобіля НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4.

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, транспортному засобу «Renault» державний реєстраційний номер НОМЕР_4, було завдано механічних ушкоджень, що підтверджується актом огляду транспортного засобу від 15.03.2017 року, відповідно до чого ОСОБА_4 зазнала матеріального збитку.

Згідно висновку експертного дослідження №12 від 26 травня 2017 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Renault» державний реєстраційний номер НОМЕР_4, склала 28313,41грн.

Виконуючи взяті на себе зобовязання по договору страхування, на підставі страхового акту №5357-24 від 29.06.2017 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у розмірі 20309,98грн., що підтверджується платіжним дорученням №13910 від 29.06.2017 року.

Відповідно до постанови Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2017 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного Кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як відомо, транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак на підставі ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно п. «в» п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Відповідно до постанови Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2017 року, ОСОБА_3 здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, після чого не дочекався працівників поліції та залишив місце пригоди, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4, ст. 124 КУпАП.

Відтак, Відповідачем було порушено умови договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АК/1986323 та ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення Страховика про настання страхового випадку.

З огляду на вищезазначене у Відповідача виникло зобовязання відшкодувати завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого Страховиком страхового відшкодування за Полісом № АК/1986323.

Відповідно до ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України, за регресним зобовязанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання.

Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 29 червня 2017 року, що підтверджується платіжним дорученням № 13910 від 29.06.2017 року.

Ніяких дій щодо погашення заборгованості в добровільному порядку зі сторони Відповідача проведено не було, а відтак позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України (п.8 ч.2 ст. 16), що узгоджується з умовами договору (Полісу) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності № АК/1986323.

18.04.2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем «Забіякою Галиною Іванівною» (далі - ФОП ОСОБА_1, новий кредитор) укладено Договір № 18/04/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування № АК/1986323 від 25.10.2016 року.

Згідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, є договори та інші правочини.

Так, відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.

З метою дотримання положень статті 175 ЦК України, позивач зазначає, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, яки він поніс і які очікує понести в звязку з розглядом справи, становить 704,80грн. сума судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, а також витрати у розмірі 8100,00грн. на оплату правової допомоги адвоката відповідно до договору про надання правової допомоги №002 від 29.03.2018 року.

На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 20309,98грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 8100,00грн.

Ухвалою суду від 14 червня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачка ФОП ОСОБА_1 до судового засідання не зявилася, уповноважила представляти її інтереси адвоката ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги.

Представник позивача до судового засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позов підтримав у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та зміст спірних правовідносини,

ВСТАНОВИВ:

25.10.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №АК/1986323, згідно умов якого страховик прийняв під страховий захист цивільно-правову відповідальність страхувальника під час керування ним транспортним засобом ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.10).

У відповідності до умов даного договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобовязання у разі настання страхового випадку сплатити на користь потерпілого страхове відшкодування.

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2017 року ОСОБА_3 був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.ст.122-4, 124 КУпАП за таких обставин: 03.03.2017 року о 16год. 00хв. ОСОБА_3 керував транспортним засобом марки ВАЗ-2106 в м.Покровськ та на перехресті вулиць Пирогова та Європейська не надав дорогу транспортному засобу марки Рено, державний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4, який рухався по головній дорозі, чим порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху та з місця події поїхав. Автомобіль марки Рено отримав механічні пошкодження заднього правого крила дверей (а.с.11-12).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно висновку експертного дослідження №12 по факту пошкодження автомобіля RENAULT DUSTER, держ.номер АН 1618 МН, складеному 26 травня 2017 року, вартість матеріальних збитків (з технічної точки зору), спричинених власнику автомобіля RENAULT, на момент проведення висновку складає 28313,41грн. (а.с.17-22).

На підставі страхового акту №5357-24 від 29.06.2017 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у розмірі 20309,98грн., що підтверджується платіжним дорученням №13910 від 29.06.2017 року (а.с.32,33).

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного Кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно п. «в» п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Право регресної вимоги виникло, відповідно до ч.6 ст.261 ЦК України, з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 29 червня 2017 року.

18.04.2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем «Забіякою Галиною Іванівною» (далі - ФОП ОСОБА_1, новий кредитор) укладено Договір № 18/04/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування № АК/1986323 від 25.10.2016 року (а.с.6-8,9).

Згідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, є договори та інші правочини.

Так, відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.

Наведене дозволяє дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позовних вимог.

Згідно із статтею 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 704,80 гривні, що підтверджено наданою квитанцією 0.0..1 від 07 червня 2018 року (а.с.1). За цих обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума сплаченого судового збору.

29 березня 2018 року між позивачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2161 від 19.07.2010 року, укладено договір про надання правової допомоги №002.

07 червня 2018 року між сторонами укладено додаткову угоду №14 до договору про надання правової допомоги №002 від 29.03.2018 року, відповідно до якої визначено характер правової допомоги та проведено розрахунок вартості в загальному розмірі на суму 8100грн. (а.с.37). Відповідно до пункту 4 додаткової угоди вона являється Актом приймання передачі правової допомоги, правова допомога вважається наданою адвокатом та прийнятою клієнтом після її підписання та скріплення печаткою.

На підтвердження факту сплати вартості наданої правової допомоги до позовної заяви долучено копію квитанції до прибуткового касового ордера №002/29/03 від 07 червня 2018 року на суму 8100грн.

Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій угоді № 14 до договору про надання правової допомоги від 29.03.2018р. розрахунок вартості виконаних робіт зроблений адвокатом згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». У новій редакції ЦПК України відсутня норма стосовно обмеження або граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу. Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким процесуальні кодекси викладені у новій редакції, Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" визнано таким, що втратив чинність. Відтак, на сьогодні закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу, проте він має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Позивачем надана копія квитанція в підтвердження понесення витрати на правничу допомогу в розмірі 8100 грн. У додатковій угоді № 14 до договору про надання правничої допомоги наведено характер правової допомоги, кількість витрачених годин, розрахунок вартості та вартість наданих послуг. Одним з видів робіт зазначено представництво інтересів позивача в суді, що дорівнює 704,80 гривень. Проте участі в судовому засіданні з розгляду даної справи представник позивача не приймав.

З урахуванням того, що представником позивача не приймав участі у судовому засіданні, витрати на правову допомогу підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.27 Закону України «Про страхування», ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.11, 22, 512, 514, 993, 1166, 1191 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 81, 89, 133, 141, 223, 265, 279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги фізичної особи підприємця ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 20309 (двадцять тисяч триста девять) гривень 98 копійок, суму сплаченого судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок, витрати на правову допомогу в розмірі 7395 (сім тисяч триста девяносто пять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: фізична особа підприємець ОСОБА_1, юридична адреса: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_5.

Представник позивача: ОСОБА_2, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ №002161, видане Радою адвокатів міста Києва 30.10.2015 року, адреса для листування: АДРЕСА_2.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_6.

Повний текст рішення виготовлено 9.10.2018 року.

Суддя С.М.Хмельова