Дата документу 13.12.2018
Справа № 320/9510/17
Провадження № 2/320/1244/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Іваненко О.В.,

за участю секретаря Прозорової Т.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної ДТП,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної ДТП.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 05 серпня 2017 року ОСОБА_4 керуючі автомобілем «Таврія» червоного кольору, д.н. 454-29ЕВ, в с. Семенівка, Мелітопольського району, Запорізької області, по вул. Дружби, поблизу будинку №5, рухаючись по зазначеній вулиці, не врахувала дорожню обстановку, не дотрималась руху як найдальше від інших транспортних засобів та перешкод, внаслідок чого здійснила наїзд на автомобіль «Мitsubishi» модель Lanser, д.н. НОМЕР_1, який належить позивачу, що був припаркований поблизу вказаного будинку, що призвело до технічних пошкоджень автомобілю.

Однак, в момент вчинення ДТП, відповідач прохала позивача не повідомляти на спецлінію «102», завірила її, що сплатить понесені матеріальні витрати на відновлення автомобіля, внаслідок чого протокол та схема ДТП складені не були.

Вина Відповідачки ОСОБА_4 підтверджується її розпискою від 05.08.2017 року, в якій вона зобов'язалась погасити витрати на ремонт автомобілю і яку вона власноруч написала при свідках. Факт ДТП Відповідачкою не заперечується, в результаті ДТП пошкоджено транспортний засіб позивача. Але в подальшому, при отриманні довідки орієнтовної вартості відновлюваного ремонту автомобілю, Відповідачка в усній формі відмовилась відшкодувати завдані збитки. У зв'язку з чим, 11.08.2017 року позивач була змушена звернутись до Мелітопольського ВП ГУПН у Запорізькій області з метою фіксування факту ДТП та притягнення Відповідачки до адміністративної відповідальності. Її звернення було розглянуто, та листом вих. № 8230/60/04-2017 від 22.08.2017 року надано висновок, що у виниклій ситуації вбачаються цивільно-правові відносини та рекомендовано звертатись до органів суду у цивільно - правовому порядку.

Крім того, відсутність адміністративного матеріалу у відношенні Відповідачки чи відсутність в діях Відповідачки складу адміністративного правопорушення не свідчить про відсутність підстав для цивільно - правової відповідальності. Відповідачка, також, викликалась телеграмою Позивачки від 14.08.2017 р. на огляд пошкодженого нею автомобілю, який був призначений на 21.08.2107 року о 12 - 00 годин, але вона цей виклик проігнорувала. Намагаючись вирішити питання про відшкодування шкоди не доводячи до судового розгляду, позивач звернулася до Відповідачки з письмовою претензією від 10.10.2017 року, однак відповідь на вказану претензію не отримано.

Згідно висновку про оцінку майна № 217 від 29.08.2017 року вартість відновлюваного ремонту мого автомобіля складає 25 290, 65 грн., а також величина втрати товарної вартості складає 3 395, 95 грн., а всього 28 686 грн. Фактично понесені збитки складають: експертні послуги, які склали 700 грн. згідно Договору № 217/17 от 21.08.2017 р. + витрати на ремонт лако - фарбового покриття автомобілю в розмірі 9 050 грн. + витрати на придбання запасних частин на загальну суму 17 268, 58 грн. + витрати на дорогу (заправка бензином) у зв'язку з явкою до Мелітопольського ВП ГУПН по факту ДТП 22.08.2017 р. - 460 грн. + виклик Відповідачки на огляд пошкодженого автомобіля (телеграма) 103, 20 грн., а всього 30977,73 грн. (з врахуванням втрати товарної вартості автомобіля).

Таким чином позивач вважає, що ОСОБА_4, як власник джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «Таврія» червоного кольору, д. н. 454-29 ЕВ, повинна відшкодувати витрати, які позивач мусила зробити для відновлення первинного стану автомобіля НОМЕР_2, а також втрату товарної вартості автомобіля та додаткові витрати, які вона мусила понести у зв'язку з ДТП.

Крім того, це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого Позивачка почала до всього нервово відноситися, крім того, це перший і улюблений автомобіль Позивачки. Від такого стану та недоцільного використання сімейних грошей постраждали крім самої Позивачки і члени її родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у родині Позивачки. Крім того, раніше дуже часто на вихідних Позивачка із сім'єю виїжджали з міста на відпочинок від тяжкого робочого тижня, після ДТП змога на законний відпочинок зникла. Крім того, на тривалий час після ДТП Позивачці та її близьким довелось пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, Позивачці довелося відкласти, а від деяких з них взагалі вимушена була відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. Позивачка через втрату автомобіля, не могла виконувати деякі доручення керівництва, що були пов'язані з переїздом, що спричинило зменшення заробітної плати. Розмір заподіяної Позивачці моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести Позивачці і її родині, та витрати, пов'язані з відновленням психічного стану Позивачки, відпочинком від усього, що сталося із Позивачкою та членами її родини. Розмір душевних страждань Позивачки і страждань її родини оцінюється Позивачкою в 10 000 (десять тисяч) гривень. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелось перенести Позивачці, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров'я, а також моральних страждань, пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою.

Тому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 30977, 73 грн. відшкодування матеріальної шкоди. Стягнути з Відповідачки на користь Позивачки 10 000 (десять тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримала позовну заяву та просила її задовольнити в повному обсязі.

Також позивач надала відповідь на відзив, згідно якого із вимогами, викладеним у відзиві, Позивач не погоджується категорично, оскільки Відповідач робить посилання на ст. 1188 ЦК України, яка застосовується у випадку заподіяння шкоди внаслідок зіткнення двох, або більше джерел підвищеної небезпеки. Тобто, така шкода повинна бути спричинена в результаті взаємодії джерел підвищеної небезпеки. Як зазначалося у позові автомобіль НОМЕР_3, було припарковано поблизу будинку № 5 по вул. Дружби в с.Семенівка, тобто на момент нанесення шкоди автомобіль позивача взагалі не рухався, вона не була учасником дорожнього руху, не здійснювала діяльність, пов'язану з використанням або створенням для себе чи інших осіб підвищеної небезпеки. Оскільки не було взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, норми статті 1188 ЦК України не підлягають застосуванню взагалі. Транспортний засіб, що не рухається, не може розглядатися як предмет, що створює підвищену небезпеку, при наїзді на нього іншого транспортного засобу.

Викладаючи свої позовні вимоги Позивач робить посилання на ч.2 ст. 1187 ЦК України, оскільки шкода, завдана майну останнього, нанесена саме джерелом підвищеної небезпеки. Майнова відповідальність за шкоду, завдану діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Тобто, володілець небезпечного об'єкта зобов'язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Позивач виходить з положень ст. ст. 1166,1167,1187 ЦК України, якими передбачено обов'язок особи відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл доказування, зобов'язує саме відповідача довести, що шкоду завдано не з його вини. Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача.

Що стосується твердження Відповідача щодо недоведеності її вини, воно спростовується розпискою самого Відповідача, показаннями свідків. При даних обставинах позивач вважає, що вина ОСОБА_4 доведена повністю, оскільки є в наявності як письмові докази (розписка) так і усні докази (показання свідків).

До речі, у відзиві вказується на грошову компенсацію, яку Позивачка отримала, що свідчить про дії, якими Відповідачка визнає свою Вину. В протилежному випадку незрозуміло, з яких причин виникла ця компенсація та які підстави для її виплати. Окрім того, відсутність матеріалів про адміністративну відповідальні у відношенні Відповідачка, не свідчить про відсутність підстав для цивільно - правової відповідальності.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі, та надали письмові заперечення, згідно яких в позові ОСОБА_3, посилається на те, 05.08.2017 року у с. Семенівка Мелітопольського району на вул. Дружби, поблизу б.№5, сталася ДТП, а саме зіткнення автомобіля «Таврія», державний номер НОМЕР_4, під керуванням відповідача та автомобіля «Mitsubishi» Lanser, державний номер НОМЕР_1, який належить на праві приватної власності позивачу.

В результаті цього ДТП автомобіль позивача ОСОБА_3 було пошкоджено, чим завдано позивачу матеріальну шкоду у сумі 30 977, 73 грн. та моральну шкоду у сумі 10000,00 грн.

Отже, предметом спору у даній справі є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної позивачу відповідачем під час зазначеної ДТП.

Між тим, таке ствердження позивача ОСОБА_3, є голослівним та не відповідає дійсним фактичним обставинам. Вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_3 до відповідача повинно бути відмовлено, виходячи з наступного.

Підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає в себе певні елементи: шкода; протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду; причинний зв'язок між ними; вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності. Враховуючи зазначене, з'ясування наявності чи відсутності всіх елементів складу правопорушення входить до предмету доказування у даній справі.

Оскільки шкода заподіяна внаслідок зіткнення двох джерел підвищеної небезпеки - автомобіля позивача та відповідача, то до взаємовідносин сторін підлягають застосуванню положення ст.1188 ЦК України. Відповідно до зазначеної норми, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Позивач ОСОБА_3, посилається на те, що ДТП сталося внаслідок порушення саме діями відповідача ПДР України, не надаючи при цьому належних доказів, які встановлювали б цей факт. Отже, належним доказом, який би встановлював факт протиправності поведінки відповідача, як водія, а саме порушення ПДР, а відтак і наявність її вини у скоєнні ДТП, є постанова відповідного органу (посадової особи), прийнята за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення. Між тим, така постанова про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення ПДР у скоєнні ДТП відсутня. Отже, оскільки вина, відповідача по дійсному позову, як водія у скоєнні ДТП, яка є одним з елементів складу правопорушення, не встановлена, то відсутні правові підстави для притягнення її до цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

Таким чином, позивачем по справі не надано до суду жодного доказу, на підставі яких суд встановив би наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги учасників справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Окрім того, відповідно до вимог ч. 1, 2 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Отже позивачем не виконано вказаних вище вимог закону, та не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, позивач ОСОБА_3 отримала грошову компенсацію в розмірі 2000,00 гривен. У зв'язку із розглядом справи вона зазнала судових витрат в розмірі 850 грн., у вигляді оплати правової допомоги, наданої адвокатом, що полягала в ознайомленні з позовною заявою, та складанні цього відзиву. Участь адвоката у судових засіданнях та складання подальших правових документів збільшуватиме судові витрати.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5, пояснив суду, що він є батьком позивача. В той день до них з м. Запоріжжя приїхали його донька ОСОБА_3 зі своїм чоловіком на своєму автомобілі «Mitsubishi» Lanser. Він в той день, точно день та місяць не памятає, працював на дворі, ремонтував ворота, тому ОСОБА_3 вигнала свою машину та поставила її біля двору під деревами вдовж дороги, двома колесами на проїзній частині. Він почув удар та побачив ДТП. ОСОБА_4, його племінниця, яка вдарила своїм автомобілем Таврія машину доньки, просила не викликати поліцію, казала, що все виплатить. Їй повірили. Європротокол не складався. Хто запропонував скласти розписку він не памятає, її писали у його присутності. Розписку писали на аркуші пів листку формату А4. Суму не обговорювали. Він не бачив, як відповідач передавала гроші за машину.

Удар був правим переднім крилом Таврії в задній бампер «Mitsubishi» Lanser, в якому було пошкоджено бампер, ковпак колеса, та лопнув диск, більш ніяких пошкоджень не памятає. Він не памятає, міняли диск чи ні. Після ДТП машину «Mitsubishi» Lanser залишили у нього в гаражі на 2-3 дні. Після цього, донька та зять поїхали додому в м. Запоріжжя.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що ОСОБА_4 05.08.2017 року в обід на Таврії вдарила машину «Mitsubishi», яка стояла біля двору на вул.Дружби, 5, машина належить його дружині. Машину після ДТП відремонтували своїми силами, ОСОБА_4 нічого не відшкодувала, хоча обіцяла. У ДТП було пошкоджено ліве крило, диск, бампер. Після ДТП ОСОБА_4 уїхала, потім повернулася та написала розписку на половині аркуша формату А4, він не памятає, хто диктував текст розписки. Наступного дня вони поїхали додому у м. Запоріжжя, в понеділок поїхав на СТО.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона мимо проїхала на велосипеді до магазину та побачила ДТП між красною Таврією та сріблястою «Mitsubishi» Lanser. Стояли люди, говорили на підвищених тонах. Коли вона поверталась назад, Таврії вже не було. Тоді вона побачила, що на «Mitsubishi» Lanser було пошкоджено заднє крило.

Свідок ОСОБА_8 пояснила в судовому засіданні, що 05.08.17 року днем її з будинку покликав чоловік та повідомив, що вдарили машину її доньки. Вона вийшла та побачила, що з Таврії вийшли ОСОБА_4, їх племінниця, та її мати. Вона спитала, що трапилось, ОСОБА_4 відповіла, що у неї зламалося дзеркало заднього виду. Вони почали спілкуватися, вона (ОСОБА_4) прохала, щоб не викликали поліцію, що вона все сплатить. Машина її доньки «Mitsubishi» Lanser стояла вдовж дороги, 20 см лівою стороною на проїзній частині дороги. На машині «Mitsubishi» Lanser була вмятина на задньому крилі, подряпини на бампері, колесі, розбита фара, лопнувши диск. Коли відкрили багажник, вона побачила лопнувшу обшивка. Їм нічого ОСОБА_4 не платила, ніякі дві тисячі не давала. Наступного дня діти поїхали до м.Запоріжжя. Наступного тижня, на вихідних, діти приїхали на цьому автомобілі.

Свідок ОСОБА_9 пояснила в судовому засіданні, що вона в той день після обіду йшла до магазину повз будинку ОСОБА_8 через дорогу та побачила дві машини. На сріблястій машині, яка стояла на вздовж дороги, був вдарений бампер та вилетів ковпак, який знаходився рядом із заднім колесом зі сторони водія. Бампер був подряпаний збоку. Стояло багато людей, розмовляли. До машин вона близько не підходила.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він працює головою сільської ради с. Семенівка. До нього звернулася жителька сіла ОСОБА_8, яка пояснила, що не може знайти спільну мову з приводу ДТП з ОСОБА_4, просила знайти оцінювача, щоб зробити оцінку пошкодження. Він не памятає, щоб була якась мова з приводу грошей. Він розмовляв з обома сторонами, пропонував домовитися, не доводити справу до суду, знайти компроміс.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що 05.08.2017 року вона з ОСОБА_4, своєю донькою їхали на Таврії, вона сиділа на передньому пасажирському сидінні. Вони відїжджали від магазину, тільки почали набирати швидкість, і назустріч з повороту неочікувано виїхав великий вантажний автомобіль, типу КАМАЗ. Відкіля він зявився, вона не бачила, мабуть з провулку. Вони дуже налякались. ОСОБА_4 прийняла вправо, та зачепила автомобіль «Mitsubishi» Lanser, який стояв на проїзній частині дороги, оскільки біля будинку росте розкидиста черешня, і автомобіль не міг стояти на узбіччі. Вони проїхали вперед, вийшли з Таврії, та підійшли до «Mitsubishi» Lanser, на якому були подряпини. Вийшли родичі з будинку, вони з ними посварилися, оскільки їх ніхто не бажав слухати, тільки кричали і вони поїхали. Їм зателефонували та попросили вернутися написати розписку. Після чого, вони з донькою зайшли в будинок ОСОБА_8, їм дали аркуш паперу з зошиту, на якому її донька ОСОБА_4, під її диктовку, написала розписку. Вона пропонувала викликати поліцію, страховиків, однак родичі ОСОБА_3 стали відмовлятися, пояснюючи, що у ОСОБА_3 щось зі страховкою. Коли вони виходили з будинку, її спитали, чи є у неї гроші, вона відповіла, що є дві тисячі грн., та віддала цю суму купюрами по 200 грн. ОСОБА_3, яка написала знизу розписки, що вона отримала від ОСОБА_4 2000 грн. Поставила підпис. Розписка залишилась у ОСОБА_3, вони вважали, що вони цілком розрахувалися.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.1187 ЦК України, Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання,… тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається з позову, 05 серпня 2017 року відповідач ОСОБА_4 керуючі автомобілем «Таврія» красного кольору д.н.НОМЕР_5, в с. Семенівка, Мелітопольського району, Запорізької області, по вул. Дружби, поблизу будинку № 5, рухаючись по зазначеній вулиці, не врахувала дорожню обстановку, не дотрималась руху як найдальше від інших транспортних засобів та перешкод, внаслідок чого здійснила наїзд на її автомобіль НОМЕР_2, який був припаркований поблизу вказаного будинку та належить їй на праві власності, що призвело до технічних пошкоджень автомобілю. Право власності на автомобіль підтверджується наданою копією технічного паспорта на автомобіль (а.с.11).

На підтвердження матеріальних збитків позивачем ОСОБА_3 до суду було надано висновок про оцінку майна № 217 від 29.08.2017 року, згідно якого вартість відновлюваного ремонту автомобіля складає 25290,65 грн., а також величина втрати товарної вартості складає 3 395,95 грн., а всього 28 686 грн. Також позивач зазначає, що фактично понесені нею збитки складають: експертні послуги, які склали 700,00грн. згідно Договору № 217/17 от 21.08.2017 р.; витрати на ремонт лако - фарбового покриття автомобілю в розмірі 9 050 грн.; витрати на придбання запасних частин на загальну суму 17 268, 58 грн.; витрати на дорогу (заправка бензином) у зв'язку з явкою до Мелітопольського ВП ГУПН по факту ДТП 22.08.2017 р. - 460 грн.; виклик Відповідача на огляд пошкодженого автомобіля (телеграма) -103, 20 грн., а всього 30977, 73 грн. (з врахуванням втрати товарної вартості автомобіля) (а.с.12-24).

Таким чином, у звязку з тим, що вказане ДТП є наслідком зіткнення двох автомобілів, які відповідно до ст.1187 ЦК України, є джерелом підвищеної небезпеки, Правилами Дорожнього Руху встановлено порядок руху транспорту, обовязки та права водіїв, порядок обгону, зупинки та стоянки транспортних засобів, тощо. Тому правильна оцінка дій двох водіїв є необхідною умовою для визначення вини не тільки водія транспорту який рухався, але ї той який здійснював стоянку з точки зору відповідності ПДР.

Судом з матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що жодна із сторін факт зіткнення автомобілів не заперечують, однак в них є суперечності щодо встановлення винної особи.

Так, відповідно до п.2.10 ПДР України, у разі ДТП учасники дорожнього руху повинні викликати працівників поліції, які розглянувши ситуацію повинні скласти протокол щодо винної особи за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів чи іншого майна.

Однак, судом встановлено, і даний факт не заперечується сторонами, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не викликали працівників поліції для встановлення особи, винної у ДТП, не викликали страховиків, не складали євро протокол, схему ДТП.

Між тим, зробити висновок про порушення Правил безпеки руху без зясування фактичних обставин під час ДТП, неможливо визначити факту порушення Правил. Тільки після повного відновлення обставин ДТП, дій водіїв обох транспортних засобів у відповідності до вимог ПДР, на підставі висновків експертиз про можливість попередження шкідливих наслідків можна стверджувати про наявність вини водія.

Суд не погоджується з посиланням позивача, що факт вини відповідача ОСОБА_4 підтверджується її зверненням 11.08.2017 року до Мелітопольського ВП ГУПН у Запорізькій області з метою фіксування факту ДТП та притягнення Відповідачки до адміністративної відповідальності, згідно якого було надано висновок вих. № 8230/60/04-2017 від 22.08.2017, в якому зазначено що у виниклій ситуації вбачаються цивільно-правові відносини та позивачу рекомендовано звертатись до органів суду у цивільно - правовому порядку, а твердження позивача про те, що відсутність адміністративного матеріалу у відношенні Відповідачки чи відсутність в діях Відповідачки складу адміністративного правопорушення не свідчить про відсутність підстав для цивільно - правової відповідальності.

За вимогами ст.1166 ЦК України, вбачається, що для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв?язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. У ч. 1 ст. 1166 ЦК міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов?язкову підставу деліктної відповідальності.

Обовязковою підставою деліктної відповідальності є також причинний зв?язок між протиправною поведінкою і шкодою, який характеризують наступні положення: причинний зв?язок існує там, де є тимчасова послідовність явищ.

Дії сторін повинні регламентуватися ч.1 ст.1188 ЦК України, згідно якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідальність водіїв при пошкодженні транспортних засобів настає тільки в результаті порушень ПДР.

Так в ході судового розгляду із допиту сторін та свідків судом було встановлено обставини подій, відповідно до яких 05.08.2017 року автомобіль НОМЕР_2, було припарковано поблизу будинку № 5 по вул. Дружби в с. Семенівка, вдовж дороги. З показів свідків, та схеми вилиць с. Семенівка (а.с.91) в тій частині вулиці дуже вузька проїзна частина та відсутнє узбіччя, внаслідок чого припарковані автомобілі однією стороною знаходяться на проїзній частині.

Згідно ПДР України п. 15.1, 15.2, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху). Згідно ПДР України п. 15.10, стоянка забороняється: у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Таким чином позивачем ОСОБА_3 не було надано суду належних доказів того, що її автомобіль було припарковано згідно ПДР та він не заважав та не створював перешкод у русі інших транспортних засобів, а тому не можливо виключити її причетність до створення ДТП.

Крім того, щодо дій відповідача ОСОБА_4 суд вважає зазначити наступне.

Згідно п.13.1, 13.4 ПДР України, Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу. Якщо зустрічний проїзд утруднений, водій, на смузі руху якого є перешкода чи габарити транспортного засобу, яким він керує, заважають зустрічному руху, повинен дати дорогу. Згідно п.2.3 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Як встановлено з пояснень відповідача, та свідка ОСОБА_11 під час руху по своїй полосі їм на зустріч рухався інший транспортний засіб. Однак припаркований автомобіль позивача, який частково перекривав смугу руху, не дав їй можливості безпечно розїхатися із зустрічним транспорт. Внаслідок даної ситуації нею не були виконані вищевказані пункти ПДР, а саме не враховано дорожню ситуацію та прийнято мір для безпечного обїзду перешкоди, внаслідок чого нею було скоєно зіткнення з автомобілем позивача.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними доказами відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, в результаті аналізу ситуації, суду не можливо встановити причинно наслідковий зв'язок щодо винних дій відповідача щодо скоєння ДТП, оскільки з досліджених доказів не виключається й вина позивача.

В судовому засіданні Позивачем не надано доказів того, що відповідач є особою, яка безпосередньо нанесла матеріальну шкоду, оскільки доказом факту ДТП, причино наслідкового зв'язку та вини особи можуть бути тільки обвинувальний вирок суду, чи постанова про притягнення до адміністративної відповідальності особи, які суду не надані.

Також суд критично відноситься до зазначених у висновку про оцінку майна № 217 від 29.08.2017 року пошкоджень, оскільки ДТП сталася 05 серпня 2017 року, а експертна оцінка складена тільки 29.08.2017 року, та позивачем не надано доказів того, що зазначені пошкодження могли бути спричинені саме ДТП 05.08.2017р., а не в період з 05.08.2017р. по 29.08.2017р. в результаті інших обставин.

Суд критично ставиться до тверджень позивача, що вина відповідачки ОСОБА_4 підтверджується її розпискою від 05.08.2017 року, в якій вона зобов'язалась погасити витрати на ремонт автомобілю і яку вона власноруч написала при свідках, оскільки згідно копії Розписки (а.с.73), яка оформлена не належним чином, оскільки в ній відсутні необхідні реквізити для даного виду документу, не встановлений факт винуватості ОСОБА_4, не встановлений розмір шкоди, не вказані обставини ДТП.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

В судовому засіданні позивачем не доведено, що протиправними діями ОСОБА_4 їй заподіяна моральна шкода, оскільки не надано доказів того, що Позивачці довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через що Позивака тривалий час не могла вночі спокійно спати, що це ДТП спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого Позивачка почала до всього нервово відноситися, від такого стану та недоцільного використання сімейних грошей постраждали крім самої Позивачки і члени її родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у родині Позивачки, що після ДТП зникла змога на законний відпочинок. Судом не встановлено, що після ДТП у Позивачці виникли суттєві незручності у пересуванні, що це спричинило проблеми з роботою, із-за дій відповідача у позивача було зменшення заробітної плати.

Тому дослідивши усі надані докази по справі, на підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 211, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 2, 23, 1166-1194 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної ДТП відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Текст повного рішення буде складено 24.12.2018 року.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду ОСОБА_12