АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2018 року

м. Рівне

Справа № 572/334/18

Провадження № 22-ц/787/1327/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1,

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 14 травня 2018 року, ухваленого в складі судді Слободянюка Б.К., повний текст якого складено 14 травня 2018 року, у справі №572/334/18,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23червня 2006 року між сторонами був укладений кредитний договір № DNH4KP45360366 згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 1885,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначає, що сторони узгодили, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Вказує, що внаслідок невиконання зобовязань за кредитним договором № DNH4KP45360366 від 23червня 2006 року за відповідачем утворилась заборгованість станом на 15 січня 2018 року в сумі 13398,28 грн., яка складається з пені за несвоєчасне виконання зобовязання за договором в сумі 12284,08 грн. та штрафів - 500,00 грн. (фіксована частина), 614,20 грн. (процентна складова), яку просить стягнути з ОСОБА_1

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 14 травня 2018 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що умовами кредитного договору сторонами узгоджено порядок погашення заборгованості та визначено, що сплата заборгованості по тілу кредиту має проводитись після погашення всіх інших обовязкових платежів, а тому банк, порушивши порядок нарахування заборгованості по кредиту, нарахував пеню та штраф на суму боргу по тілу та відсотках, які відповідачем 24 червня 2008 року погашено в повному обсязі. Суд також виходив з того, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження суми боргу.

В апеляційній скарзі, поданій 08 червня 2018 року позивач вказує на його незаконність з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судом не враховано, що умовами кредитного договору сторонами погоджено умови кредитування. Вказує, що кредитний договір повністю чи в частині недійсним не визнавався, а тому такий договір є чинним та таким що породжує права та обовязки сторін, зокрема обовязок позичальника повернути отримані кредитні кошти, сплатити відсотки за користування такими коштами, а також неустойку за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором. Судом не враховано, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту та розміру заборгованості за кредитним договором, серед яких детальний розрахунок заборгованості по кредиту із зазначенням розмірів відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за кожний окремий проміжок часу, в тому числі окремо по відсотках, пені, тілу кредиту; суму нарахувань по кожному з видів зобовязань, у тому числі накопичувальним порядком. Зазначає, що вказаний розрахунок відповідачем не спростовано.

Просить судове рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким вимогам закону відповідає вказане судове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 23 червня 2006 року між сторонами був укладений кредитний договір №DNH4KP45360366 шляхом підписання Заяви, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі1850,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості, строком на строк 24 місяці з кінцевим терміном повернення23 червня 2008 року (а.с.6).

Підписавши вказану заяву, сторони узгодили, що заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами становлять кредитно-заставний договір.

Сторони узгодили, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за яким приймається період з «10» по «17» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 101,01 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов.

Пунктом 4.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) кошти отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку, далі - пені, далі - простроченої комісії по кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків по кредиту, далі - простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася направляється на погашення заборгованості за кредитом, далі комісії, далі винагороди, далі відсотків, далі - кредиту. При несплаті винагороди , комісії згідно заяви, відсотків, і /або частини кредиту до останнього дня періоду вони вважаються простроченими.

У разі порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та пунктами 3.2.2, 3.2.3 Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми прострочення платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення платежу (пункт 5.1 Умов).

Пунктом 5.3 Умов визначено, що при порушенні позичальником строків платежів з будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості.

Відповідно до наданого банком розрахунку станом на 15 січня 2018 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 13398,28 грн., яка складається із: 12284,08 грн. пеня, 500 грн. - штраф (фіксована ставка) та 614,20 грн. штраф (процентна ставка).

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

За умовами частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

За правилами частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог статті 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у статті 526 цього Кодексу.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно умов кредитного договору вбачається, що сторони погодили, що відповідач має повертати позивачеві кредит і сплатити проценти періодичними (щомісячними) платежами у період з 10 по 17 числа кожного місяця у межах строку кредитування, а 24 червня 2008 року відповідач зобовязувався повернути всю заборгованість за договором, яка була розрахована у межах строку кредитування періодичними платежами.

Враховуючи, що заборгованість по тілу кредиту та відсотках мала бути сплачена відповідачем 24 червня 2008 року, а тому зі спливом цього строку припинилося і право позивача нараховувати неустойку за користування кредитом.

З поданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за тілом та відсотками відповідачем була погашена 24 червня 2008 року (а.с.4-6).

За таких обставин, за відсутності заборгованості за тілом кредиту та процентами після 24 червня 2008 року, правових підстав для нарахування банком неустойки немає, оскільки відповідно до частин другої та третьої статті 549 ЦК України штраф та пеня є неустойкою, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормою права, що підлягає застосуванню, надав оцінку доводам та доказам сторін, та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості по неустойці в зв'язку з своєчасним погашення відповідачем основного боргу (по тілу та відсотках) за вказаним кредитним договором, а тому рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, ст. 375, ст. 382-384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 14 травня 2018 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 липня 2018 року.

Головуючий :

Судді :