Справа № 345/1402/17
Провадження № 22-ц/779/759/2018
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

Головуючого Максюти І.О.,

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю представників апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представників позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 Миколаївнина рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене суддею Юрчаком Л.Б. 20 квітня 2018 року в м. Калуші, Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 23 квітня 2018 року, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору-виконавчий комітет Калуської міської ради Івано-Франківської області про виділення в натурі частки в спільній частковій власності,

в с т а н о в и в :

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 25.07.2011 року визнано за ним та відповідачкою право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_7 (батька сторін), а саме по ? частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,0983 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходяться за адресою в м. Калуш по вул. Дрогобича,8. Однак відповідачка ОСОБА_1 створює перешкоди у користуванні його ж частиною будинку, тому припинення спільної часткової власності та виділення частки в натурі надасть йому можливість набути та безперешкодно оформити право особистої власності на виділене майно на підставі ч.4 ст.364 ЦК України.

Просив суд здійснити розподіл майна в натурі, виділивши йому 1/2 частку будинковолодіння (житловий будинок та земельна ділянка), що належить йому на праві власності, з визначенням конкретних приміщень відповідно до проведеної судової експертизи. Здійснити реальний розподіл земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,0983 га у відповідності до визначених часток. Стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 20 квітня 2018 року позов задоволено.

Проведено реальний розподіл будинковолодіння, належного на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1, розташованого за адресою вул. Дрогобича,8 в м.Калуш Івано-Франківської області, а саме: виділено співвласнику 1/2 частини будинковолодіння ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків,в натурі наступні приміщення в житловому будинку по вул. Дрогобича,8 в м. Калуш, Івано-Франківської області - на цокольному поверсі - коридор площею 14,0 м.кв.(І), 1/2 частина комори площею 25,35 м.кв. (ІІ); на І му поверсі - коридор площею 16,3 м.кв.(1); на ІІ-му поверсі - коридор площею 26,2 м.кв (6), житлова кімната площею -19,0 м.кв(7), ванна площею 8,8 м.кв.(8), житлова кімната площею 25,5 м.кв.(9), житлова кімната площею 24,0 м.кв.(10), житлова кімната площею 19,7 м.кв.(11), загальною площею 178,85 м.кв. та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку з наступними геометричними розмірами по ходу годинникової стрілки: з північної сторони вул. Дрогобича 12,66 м, з східної сторони по житловому будинку 37,57 м, з сторони півдня 12,21 м, на заході, паралельно земельній ділянці гр. ОСОБА_8- 27,04 м.+ 12,8 м, та з північного заходу, паралельно вул. Дрогобича 12,66 м, що в загальному становить 0,4915га та визнати за ним право особистої власності в цілому на це майно.

- виділено співвласнику 1/2 частини будинковолодіння ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, в натурі наступні приміщення в житловому будинку, що на вул. Дрогобича,8 в м. Калуш Івано-Франківської області - на цокольному поверсі - комора площею 23,9 м.кв.(ІІІ), гараж площею 33,7 м.кв. (ІV);1/2 частина комори площею 25,35 м.кв.(ІІ); на І-му поверсі - коридор площею 7,8 м.кв.(1-1), житлова кімната площею 17,9 м.кв. (2), туалет площею 1,9 м.кв.(3), кухня площею 25,0 м.кв.(4), житлова кімната площею 41,6 м.кв.(5), загальною площею 177,15 м.кв. та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку з наступними геометричними розмірами по ходу годинникової стрілки: з північно східної сторони, паралельно ОСОБА_9 з розміром 35,95 м., з сторони південного сходу -13,43 м, з західної сторони по житловому будинку - 37,57 м, з північної сторони паралельно вул.Дрогобича-13,38 м, що в загальному становить - 0,04915 га та визнати за нею право особистої власності в цілому на це майно.

Припинено право спільної часткової власності на домоволодіння по вул. Дрогобича, 8, що в м. Калуші Івано-Франківської області.

За відхилення від ідеальних часток (1%) при розподілі домоволодіння стягнуто із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 28 412,0 грн.

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує на те, що суд формально підійшов до розгляду справи, не дослідив в чому полягає порушення права позивача, який не проживає у спірному будинковолодінні, що не відповідає вимогам п.4 ч.4 ст.265 ЦПК України. В оскаржуваному рішенні судом не відображено доводи відповідача, не описано аргументи та заперечення щодо особливостей розподілу майна. Разом з тим, спір по даній справі є невмотивованим та штучно створеним, оскільки позивач попередньо не звертався до виконавчого комітету Калуської міської ради щодо можливості здійснення розподілу будинку в досудовому порядку врегулювання спірних правовідносин.

Також апелянт зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення додаткової судово-будівельної експертизи, необхідної для встановлення можливості надання у власність власнику першого поверху необлікованого приміщення, самовільно облаштованого позивачем, яке не відображено у висновку експерта. Вважає, що таке приміщення має належати тому співвласнику, котрому належить перший поверх будинку і такий розподіл є правильним та можливим.

Просила рішення Калуського міськрайонного суду від 20 квітня 2018 року скасувати та прийняти нове, яким провести реальний розподіл будинковолодіння із врахуванням результатів призначеної апеляційним судом додаткової судової будівельно-технічної експертизи.

Рішення суду в частині поділу земельної ділянки ОСОБА_1 не оскаржується.

У запереченні на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4М ОСОБА_6 зазначає, що відсутність згоди на поділ домоволодіння та наявність конфліктних ситуацій зі сторони апелянта та її матері, яка постійно проживає у спірному будинковолодінні, спонукало ОСОБА_4 до звернення із вказаним позовом. Таким чином посилання в апеляційній скарзі про відсутність спору у сторін не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується запереченням на позов і самою апеляційною скаргою. Також суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про призначення додаткової судової будівельно-технічної експертизи, оскільки приміщення, про яке зазначається в клопотанні, не відноситься до житлового та не придатне для проживання, оскільки технічний паспорт не містить жодної ідентифікації цього обєкта, отже експерт не мав права зазначати його як окреме та надавати відповідну характеристику. Враховуючи, що апелянтом не наведено жодного порушення судом першої інстанції норм матеріального права, доводи апеляційної скарги суперечать один одному, фактичним обставинам справи та зібраним по справі доказам просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін (а.с.7-8,том.2).

У судове засідання позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_1, не зявилися, про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, їх представництво у суді апеляційної інстанції забезпечено.

Представник виконавчого комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обовязок щодо повідомлення позивача та відповідача, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за відсутності ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Вислухавши пояснення представників апелянта, представників позивача, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в частині, що стосується прав та обов»язків апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її необгрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частки домоволодіння, яке знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м. Калуш, вул.Дрогобича 8, що підтверджується рішенням Калуського міськрайонного суду від 25.07.2011 року, (справа № 2-1328/11) та витягом про державну реєстрацію прав (а.с.8). Інша частина домоволодіння є власністю відповідача ОСОБА_1 Даний факт сторонами не заперечується. ( а.с.6-7, том.1).

Цим же рішенням встановлено, що ОСОБА_7 (батько сторін) був власником будинку та земельної ділянки площею 0,0983 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), за адресою вул. Дрогобича,8 м. Калуш Івано-Франківської області, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 19.06.2001 року №253 (а.с.14, том.1)

Згідно заповіту від 12.11.2010 року, ОСОБА_7 заповів належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та із земельною ділянкою, наданою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані в м.Калуш, вул.Дрогобича,8, у рівних частинах кожному ОСОБА_1 та ОСОБА_4, про що зроблено запис в реєстрі за № 2056.

За даними технічного паспорта на садибний індивідуальний житловий будинок, виготовленого Івано-Франківським ОБТІ, та довідки №00235 від 16.05.2017 року в склад будинковолодіння входять наступні будівлі: житловий будинок (літ.А), який складається з наступних приміщень: цокольний поверх - І-коридор -14 м2;ІІ-комора 50,7 м2, ІІІ комора 23,9 м2; IV гараж 33,7 м2. Всього по цокольному поверсі 122,3 м2. 1-й поверх - 1 коридор 16,3 м2; 11 коридор 7,8 м2; 2-житлова кімната 17,9 м2; 3-вбиральня1,9 м2, 4-кухня 25 м2; 5 житлова кімната 41,6 м2. Всього по першому поверху -110 м2. ІІ-й поверх - 6-коридор 26,5 м2; 7- житлова кімната 19 м2, 8 - ванна 8,8 м2, 9-житлова кімната 25,5 м2,10-житлова кімната 24 м2,11 житлова кімната 197 м2. Всього по другому поверху 123,2 м2. Всього загальна площа приміщень по житловому будинку складає - 356 м2, з яких - 147 м2 житлова, 208,3 м2- допоміжна (а.с.9-13,22-27 том 1).

З довідки Івано-Франківського ОБТІ №00235 від 16.05.2017 року, виданої ОСОБА_4, станом на 29.09.2011 року (час проведення реєстрації права власності) до складу домоволодіння №8 по вул.Дрогобича в м.Калуші Івано-Франківської області входили житловий будинок, загальною площею 356,2, розміром житлової (нежитлової) площею 147,7 кв.м, відсотком зносу 8%. Станом на 16.05.2017 (момент здійснення обстеження) до складу домоволодіння входили: житловий будинок загальною площею 356 кв.м., розмір житлової (нежитлової) площі - 147,7 кв.м., відсоток зносу 10%. Загальна площа житлового будинку зменшилась на 0,2 кв.м. внаслідок частково внутрішнього перепланування. У відповідності до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 року №127, виконання даного виду робіт не належить до самочинного будівництва та не потребує дозвільних документів. (а.с.28,том.1)

У ході розгляду справи з метою перевірки фактичних обставин справи за клопотанням позивача судом призначалася судова будівельно - технічна експертиза, на виконання якої суду представлено висновок експерта № 037/11-2017 від 07 листопада 2017 року (а.с.41-43,47-83, том.1), згідно якого ринкова вартість будинковолодіння (житловий будинок і земельна ділянка), що на вул. Дрогобича,8 м.Калуш, Івано-Франківської області становить 2 841210,0 грн. Будинковолодіння поділу підлягає. На розгляд суду експертом запропоновано два варіанти розподілу житлового будинку між співвласниками ідеальних часток в частках, наближених до ідеальних.

Відповідно до першого варіанту розподілу - 1-му співвласнику ? частини будинковолодіння виділити наступні приміщення(у графічних матеріалах позначені червоним кольором): на цокольному поверсі - 1. коридор площею 23,9 м2 (ІІІ), 2.гараж площею 33,7 м2 (IV) на першому поверсі, 3. коридор площею 7,8 м2 (11), 4.житлова кімната площею 17,9 м2 (2), 5.туалет площею 1,9 м2 (3), 6.кухня площею 25,0 м2 (4),7.житлова кімната площею 41,6 м2 (5), загальна площа яких 151,8 м2.

ІІ.-му співвласнику ? частини будинковолодіння виділити наступні приміщення(у графічних матеріалах позначені синім кольором)в житловому будинку на цокольному поверсі,: 1.коридор площею 14,0 (І), 2.комора площею 50,7 м2 (ІІ) на І поверсі, 3.коридор площею 16,3 м2 (1) на другому поверсі, 4. коридор площею 26,2 м2 (6), 5.житлова кімната площею 19,0 м2 (7),6.ванна кімната площею 8,8 м2 (8), 7.житлова кімната площею 25,5 м2 (9), житлова кімната площею 24,0 м2 (10), житлова кімната площею 19,7 м2 (11), загальна площа яких складає 204,2 м2.

За перевищення реальної частки над ідеальною другий співвласник ? частини домоволодіння повинен виплатити першому співвласнику ? частини домоволодіння компенсацію у розмірі перевищення частки над ідеальною (7%):2841210х7/100=198884 грн.

При даному варіанті реального розподілу необхідно виконати ремонтно-будівельні роботи: влаштувати дверний проріз між приміщенням «ІІІ» та «IV», встановити пере стінок в прим. «ІІ»,демонтувати двері та закласти дверний проріз між прим. «1» та «11». Згідно методичних рекомендацій КНДІСЕ горищем кожний із співвласників повинен користуватися над своїми приміщеннями, що нижче поверхом, для цього кожному співвласнику необхідно влаштувати індивідуальних вхід на горище. В даному випадку горище переходить в користування другому співвласнику.

Відповідно до другого варіанту розподілу ? частини будинковолодіння1 співласнику виділити наступні приміщення(у графічних матеріалах позначені червоним кольором): на цокольному поверсі - 1. комора площею 23,9 м2 (ІІІ), 2.гараж площею 33,7 м2 (IV), 3. ? частина комори площею 25,35 м2 на першому поверсі, 4. коридор площею 7,8 м2 (11), 5. житлова кімната площею 17,9 м2 (2), 6.туалет площею 1,9 м2 (3),7.кухня площею 25,0 м2 (4), житлова кімната площею 41,6 м2 загальна площа яких 177,15 м2.

ІІ-му співвласнику ? частини будинковолодіння виділити наступні приміщення(у графічних матеріалах позначені синім кольором) на цокольному поверсі: 1. коридор площею 14 м2 (І), 2. 1/2 частина комори площею 25,35 м2 (ІІ) на першому поверсі, 3. коридор площею 16,3 м2 (1) на другому поверсі, 4.коридор площею 26,2 м2 (6), 5.житлова кімната площею 19 м2 (7), 6.ванна кімната площею 8,8 м2 (8), 7.житлова кімната площею 25,5 м2 (9), 8. житлова кімната площею 25,5 м2 (10), 9. житлова кімната площею 19,7 м2 (11). Загальна площа яких складає 178,85 м2.

За перевищення реальної частки над ідеальною другий співвласник ? частини домоволодіння повинен виплатити першому співвласнику ? частини домоволодіння компенсацію у розмірі перевищення частки над ідеальною (1%): 2841210х1/100=28412 грн.

Розподіл земельної ділянки для будівництва та обслуговування проводиться з врахуванням розподілу житлового будинку. Першому співвласнику ? ідеальних частин виділити земельну ділянку з такими геометричними розмірами: з північно-східної сторони, паралельно землі ОСОБА_9 з розміром 35,95 м., з сторони південного сходу 13,43 м., з західної сторони по житловому будинку 37,57 м, з північної сторони паралельно вул. Дрогобича-13,38 м., що в загальному становить 0,04915 га.

Другому співвласнику ? ідеальних частин виділити земельну ділянку з такими геометричними розмірами: з північної сторони (по ходу годинникової стрілки) паралельно вул. Дрогобича-12,66 м, з східної сторони по житловому будинку 37,57 м, з сторони півдня 12,21 м, на заході, паралельно земельній ділянці ОСОБА_8 27,04 м+12,48 м та з північного заходу, паралельно вул. Дрогобича 12,66 м, що в загальному становить 0,04915 га. (а.с.47-83, том.1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з положень ст.ст.319, 321, 325, 355, 356, 357, 358, 364 ЦК України, а також того, що позивач та відповідачка як власники спірного будинковолодіння мають рівні права щодо володіння, розпорядження та користування майном, дійшов висновку про наявність підстав для проведення реального поділу будинковолодіння за другим варіантом розподілу, визначеним судовою будівельно-технічною експертизою, врахувавши порядок користування, який склався між співвласниками, незначну різницю перевищення частки над ідеальною (всього 1%), що в грошовому еквіваленті становить 28 412,00 грн, дійшов висновку, що даний варіант поділу не ускладнить в майбутньому стосунки між сторонами і не призведе до виникнення конфліктних ситуацій. При тому суд взяв до уваги і той факт, що у сторін по справі відсутній дозвіл органу місцевого самоврядування на переобладнання житлового приміщення.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у виразі часток.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" встановлено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, береться до уваги, що кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом, виділ може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, а у п.7 даної постанови роз»яснено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

За змістом статті 152 ЖК України в редакції Закону N 191-VIII від 12.02.2015р виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.

Доводи апелянта про відсутність з її сторони факту порушення права позивача, тому вважає, що підстави для поділу будинку в натурі відсутні, не заслуговують на увагу, оскільки право співвласника заявити позов про виділ (поділ) майна в натурі входить у зміст права власності і воно може бути реалізовано у будь-який час на його розсуд у разі недосягнення згоди з іншим співвласником.

У судовому засіданні встановлено, що сторони згоди користування будинком та поділу будинку не досягли.

Так, представниками позивача у судовому засіданні надані пояснення про те, що фактично будинком користується відповідач, надавши право проживання своїй матері.

Ця обставина не заперечується представником відповідача.

Сторони підтверджують, що між ними виникали конфлікти з приводу користування майном.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про поділ будинковолодіння (садиби).

Не приймаються судом і доводи апелянта про обов»язок позивача для врегулювання спору в досудовому порядку звернутися до виконавчого комітету Калуської міської ради щодо можливості здійснення розподілу будинку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Законом не визначений обовязковий досудовий порядок урегулювання спору, а суд захистив цивільне право позивача способом, встановленим законом.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що в результаті самовільного встановлення позивачем перегородки на першому поверсі будинку, останній створив собі умови для набуття у власність необлікованого з невизначеною площею приміщення.

Так, із пояснень представників апелянта та позивача у суді апеляційної інстанції встановлено, що фактично спір виник з приводу переходу у власність позивача в результаті поділу будинку одного з відкритих балконів, площа якого в цілому ввійшла в загальну площу будинку. Цей балкон, а також інший балкон, який в результаті поділу виділений відповідачу, не позначені у технічних паспортах на будинок як приміщення, зазначено їх розташування (по обидві сторони коридору), не зазначена їх площа окремо, але вона входить у загальну площу будинку.

Порівнявши схеми першого поверху будинку, наявні у технічних паспортах на будинок (а.с.10 зворот, а.с.24) та у висновку експертизи, судом встановлено, що дійсно існує перегородка, довжиною 3,55м. між коридорами площею 16.3м. і 7.1м.

У первинному технічному паспорті від 16.08.2011р. перегородка не зображена (а.с.10 зворот), тому суд дійшов висновку, що ця перегородка на час введення будинку в експлуатацію була відсутня, а встановлена пізніше. Ця обставина підтверджується іншими обставинами справи.

Однак, приймаючи до уваги, що експертом запропонований варіант поділу будинку із незначним відхиленням від ідеальних часток (1%) і межа виділення частин будинку співвласникам співпадає з місцем розташування цієї перегородки, тому апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність доводів апелянта, що дії позивача, які полягали у встановленні перегородки, порушують права відповідача.

Визначений судом варіант поділу будинку не містять втручання у несучі конструкції будинку і створює умови для обох сторін не відступати від порядку користування будинком, який склався.

Площа оспорюваного балкону ввійшла у загальну площу будинку, аналогічний балкон у складі загальної площі виділений відповідачу, а вартість метра квадратного загальної площі розрахована однаково для обох співвласників, тому доводи апелянта не приймаються судом.

Враховуючи висновок експерта про те, що поділ будинку технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного співвласника, тому суд дійшов вірного висновку про проведення поділу будинку зі зміною у зв'язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась на 1%, обравши варіант поділу будинку, який не вимагає втручання в несучі конструкції.

Переглядаючи справу відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування або зміни по суті правильного рішення суду відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 20 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 липня 2018 року.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_10

ОСОБА_11