П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 757/55201/17-ц

Провадження: № 22-ц/824/4073/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Остапчук Т.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) та Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з червня 2010 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (далі - УПФУ в Московському районі м. Харкова) та отримує пенсією державного службовця. Для призначення пенсії нею до УПФУ в Московському районі м. Харкова надано довідку за останні 24 місяці роботи з 01.05.2008 по 30.04.2010 за № 57 від 17.05.2010 за формою, затвердженою Постановою правління ПФУ від 30.10.2008 № 19-11. На підставі цієї довідки їй було призначено пенсію. Постановою Окружного адміністративного суду

м. Києва від 13 серпня 2010 року Постанова правління ПФУ від 30.10.2008 № 19-11 була визнана такою, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили в частині щодо не включення деяких складових заробітної плати. У вересні 2014 року вона отримала довідку №113 про складові заробітної плати за той самий період, в якій відображені інші виплати, а саме, сума 27 246,26 грн. - надбавка 50% посадового окладу, згідно рішення ІІ сесії Харківської міської ради XXII скликання від 19.10.1994 б/н. Звернувшись із вказаною довідкою до третьої особи щодо проведення перерахунку, їй було відмовлено, у зв'язку з чим вона була вимушена звернутися до суду із адміністративним позовом. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним рішення УПФУ в Московському районі м. Харкова від 10 вересня 2014 року щодо виключення з розрахунку при перерахунку пенсії державного службовця суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати у загальній сумі 27246 грн 26 коп. Зобов'язано УПФУ в Московському районі м. Харкова провести перерахунок пенсії державного службовця з моменту попереднього перерахунку пенсії, а саме, з червня 2010 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, надбавки у розмірі 50% посадового окладу згідно рішення ІІ сесії Харківської міської ради ХХІІ скликання від 19.11.1994 у загальній сумі 27 246,26 грн із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу на пенсію та виплатити її у повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року апеляційну скаргу задоволено частково. Постанову Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2014 року у справі № 643/16368/14-а скасовано в частині зобов'язання відповідача провести позивачу перерахунок пенсії державного службовця з моменту попереднього перерахунку пенсії, а саме, з червня 2010 року по 24.04.2014, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, надбавки у розмірі 50% посадового окладу згідно рішення ІІ сесії Харківської міської ради ХХІІ скликання від 19.11.1994 у загальній сумі 27246 грн. 26 коп. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу позивача на пенсію та виплатити її у повному обсязі. В зазначеній частині адміністративний позов до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень залишено без розгляду. В частині задоволення позову з 25.04.2014 по 04.09.2014 постанову Московського районного суду

м. Харкова від 07 листопада 2014 року скасовано, прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову за період з 25.04.2014 по 31.08.2014. В іншій частині постанову Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2014 року у справі №643/16368/14-а залишено без змін.

З урахуванням викладених обставин, просила стягнути з Держави в особі ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь на відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих їй ПФУ щодо не нарахованої та не отриманої різниці у пенсії державного службовця за період з липня 2010 року по вересень 2014 року, з урахуванням індексу інфляції в сумі 123 037,56 грн., шляхом списання ДКС України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та прийняте нове про задоволення позову у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності одного із обов'язкових елементів складу цивільного правопорушення. Зазначала, що безпідставними є посилання районного суду на те, що позивач, реалізуючи своє право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, зверталася про перерахунок пенсії за той період, в задоволенні якого було відмовлено, а відтак, виходила із вірогідності таких збитків, що суперечить положенням статті 22 ЦК України. Звертає увагу, що відмова у задоволенні позову в частині, з підстав пропуску строку, встановленого статтями 99, 100 КАС України не свідчить про те, що така шкода не завдана позивачу, а навпаки підтверджує незаконність дій Управління ПФУ. Крім того, твердження районного суду щодо відсутності судового рішення, яким встановлена незаконність дій органу ПФУ не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки постановою Окружного адміністративного суду від 13 серпня 2010 року Постанова правління ПФУ від 30.10.2008 № 19-11 була визнана такою, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили в частині щодо не включення деяких складових заробітної плати, та є підтвердженням незаконності таких дій.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПФУ України зазначала, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачка суб'єктивно без належного підтвердження доказами розрахувала суму відшкодування, оскільки з 2011 року законодавчо затверджена нова форма довідки з урахування всіх складових заробітної плати, і перерахунок пенсії позивачці проведено з 2014 року з урахуванням всіх її складових. Крім того, висновок районного суду про відсутність всіх необхідних складових цивільно-правової відповідальності, а отже відсутність підстав для відшкодування недоотриманої пенсії, є підставним. ПФУ є неприбутковою організацією і як орган державної влади не користується грошовими коштами, належними позивачці, що було встановлено рішенням районного суду, а тому, посилаючись на викладені обставини, вважала рішення Печерського районного суду м. Києва законним та обґрунтованим та просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник УПФУ в Московському районі

м. Харкова зазначав, що у зв'язку з не визначенням Верховною Радою України у статтях 33 та 37 Закону України «Про державну службу», постанові Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 за № 865 обов'язку щодо врахування при призначенні пенсії матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціального-побутових питань та грошової винагороди, виплаченої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року №212, Управлінням не були включені дані виплати у розрахунок пенсії, а відтак, в діях Управління відсутні елементи складу цивільного правопорушення. На підставі викладеного, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року у справі відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а. с. 163, 164)

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, у зв'язку з чим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України суд розглянув справу у їх відсутність на підставі наявних матеріалів справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини другої вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності ПФУ, не доведено наявність шкоди, про яку зазначено у позові, існування причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на зібраних у справі доказах і відповідають вимогам діючого законодавства.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з червня 2010 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ в Московському районі

м. Харкова та отримує пенсією державного службовця. Для призначення пенсії нею до УПФУ в Московському районі м. Харкова надано довідку за останні 24 місяці роботи з 01.05.2008 по 30.04.2010 за № 57 від 17.05.2010 за формою, затвердженою Постановою правління ПФУ від 30.10.2008 № 19-11.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва постанову Правління Пенсійного фонду України від 30.10.2008 № 19-11 «Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» визнано такою, що не відповідає актам вищої юридичної сили в частині щодо не включення деяких складових заробітної плати. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У вересні 2014 року позивачка отримала довідку №113 про складові заробітної плати за той самий період, в якій відображені інші виплати, а саме, сума 27 246,26 грн. - надбавка 50% посадового окладу, згідно рішення ІІ сесії Харківської міської ради XXII скликання від 19.10.1994 б/н. Звернувшись із вказаною довідкою до третьої особи, позивачці було відмовлено, в зв'язку з чим, вона була вимушена звернутися до суду із адміністративним позовом.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним рішення УПФУ в Московському районі м. Харкова від 10 вересня 2014 року щодо виключення з розрахунку при перерахунку пенсії державного службовця, суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати у загальній сумі 27246 грн 26 коп. Зобов'язано УПФУ в Московському районі м. Харкова провести перерахунок пенсії державного службовця з моменту попереднього перерахунку пенсії, а саме, з червня 2010 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, надбавки у розмірі 50% посадового окладу згідно рішення ІІ сесії Харківської міської ради ХХІІ скликання від 19.11.1994 у загальній сумі 27 246,26 грн. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу на пенсію та виплатити її у повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року апеляційну скаргу задоволено частково. Постанову Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2014 року у справі № 643/16368/14-а скасовано в частині зобов'язання відповідача провести позивачу перерахунок пенсії державного службовця з моменту попереднього перерахунку пенсії, а саме, з червня 2010 року по 24.04.2014, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, надбавки у розмірі 50% посадового окладу згідно рішення ІІ сесії Харківської міської ради ХХІІ скликання від 19.11.1994 у загальній сумі 27246 грн. 26 коп. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу позивача на пенсію та виплатити її у повному обсязі. В зазначеній частині адміністративний позов до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень залишено без розгляду. В частині задоволення позову з 25.04.2014 по 04.09.2014 постанову Московського районного суду

м. Харкова від 07 листопада 2014 року скасовано, прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову за період з 25.04.2014 по 31.08.2014. В іншій частині постанову Московського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2014 року у справі №643/16368/14-а залишено без змін.

У статті 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Положеннями статті 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Аналіз указаних положень чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що указані положення можливо застосувати лише у випадку встановлення протиправної поведінки та/або незаконності рішень органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлена відсутність всіх елементів складу цивільно-правової відповідальності органу державної влади за заподіяння майнової шкоди, а саме, наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіяювача.

Безпідставними є доводи апелянта щодо наявності судового рішення, що підтверджує незаконність дій органу ПФУ, оскільки, поняття «визнання нормативно-правового акту незаконним» та «визнання нормативно-правового акту таким, що не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили» є різними за своїм змістом, розрізняються законодавцем, а тому не можуть породжувати однакових правових наслідків. Тому, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.08.2010 року у справі № 2а-4753/09/2670, якою постанову Правління Пенсійного фонду України від 30.10.2008 року № 19-11 «Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення /перерахунку/ пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» визнано такою, що не відповідає актам вищої юридичної сили в частині щодо не включення деяких складових заробітної плати, не може мати преюдиційного значення для встановлення факту протиправності дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Крім того, твердження апелянта, що саме діями ПФУ, які полягали у затвердженні форми довідки про заробітну плату, що подається для призначення /перерахунку/ пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 30.10.2008 № 19-11, яка не відображала всіх складових заробітної плати, позивачці було завдано шкоди у вигляді упущеної вигоди, спростовуються самим фактом видачі ОСОБА_1 для подання до органів Пенсійного фонду України при призначенні пенсії державного службовця іншої довідки із включенням усіх цих виплат.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Посилання апелянта на судову практику та на незастосування судом першої інстанції положень Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, на які вказувала позивачка у своєму позові, є некоректними, оскільки, спірні правовідносини не є аналогічними тим, які наведені позивачкою.

Доводи апеляційної скарги зроблених судом висновків не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не приймаються колегією суддів в цілому.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 залишається судом без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т. О. Невідома

Судді: Д. Р. Гаращенко

А.А. Пікуль