16.11.18Справа №471/1309/16-ц
Провадження № 22-ц/4812/40/18 Суддя першої інстанції - Догарєва І.О.
Категорія 43 Суддя-доповідач апеляційного суду - Бондаренко Т.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Бондаренко Т.З.,

суддів - Темнікової В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 його представників ОСОБА_3, представника відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 квітня 2018 року, ухваленого під головуванням судді - Догарєвої І.О. в приміщені того ж суду о 12 годині 07 хвилин по справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_6

про вселення,

в с т а н о в и л а :

26 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про вселення до квартири АДРЕСА_1.

Позивач зазначав, що з 1999 року по 2016 рік перебував з ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу за спільні кошти ними була придбана квартира АДРЕСА_2. Після розірвання шлюбу, в 2016 року ОСОБА_4 змінила замки на дверях, ключі від квартири не надала, а тому фактично позбавила позивача можливості проживати за місцем реєстрації.

В подальшому 21 грудня 2017 року позивач змінив підстави позовних вимог, зазначивши про те, що він, як член сім'ї власника квартири, не зважаючи на припинення сімейних стосунків має право на проживання в житловому приміщенні за місцем своєї реєстрації.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_2 з урахуванням уточнених позовних вимог просив, суд на підставі положень ст. ст.156, 170 ЖК України, ст. ст. 405, 814 ЦК України вселити його до квартири АДРЕСА_2.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 2 березня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_6.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 квітня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Районний суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_4 є неналежним відповідачем по справі, а позивач ОСОБА_2 не скористався своїм правом на залучення до участі у справі належного відповідача чи притягнення його, як співвідповідача.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначав, що під час перебування в шлюбі з відповідачкою вони придбали спірну квартиру, проте спір щодо права власності на вказану квартиру остаточно судами не розглянуто, оскільки справа перебуває на розгляді в суді касаційної інстанції. Відповідно до даних Державного реєстру власником спірної квартири є відповідачка. Вказані обставини суд не прийняв до уваги, як і те, що позивач зареєстрований в даній квартирі та не прийняв до уваги письмові пояснення свідків, які мають значення для вирішення справи.

Правом на подачу відзиву на вказану апеляційну скаргу відповідачка не скористалася.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, який приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Конституцією України гарантоване право особи на житло, а частиною четвертою статті 109 ЖК Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 11 вересня 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2016 року розірвано (а.с.48, 49-50).

Відповідно до паспортних даних зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 з 05 червня 2008 року значиться у квартирі АДРЕСА_3 (а.с. № 5).

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2012 року у справі № 1405/1121/12 задоволено позовні вимоги відповідачки ОСОБА_4 до своєї матері ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності. Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 45, 93).

На момент звернення з позовом, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 22 грудня 2016 року, на підставі вказаного рішення Братського районного суду Миколаївської області 14 листопада 2012 року право власності на спірну квартиру зареєстроване за ОСОБА_4 (а.с.44).

Проте, рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 2 березня 2017 року у справі №1405/1121/12, зазначене рішення Братського районного суду від 25 жовтня 2012 року скасоване та ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання права власності за нею (а.с.94-95).

Згідно довідки № 483 від 3 березня 2017 року, виданої Братською селищною радою Братського району Миколаївської області, ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2, та фактично проживає у АДРЕСА_4 і має склад сім'ї - донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.66).

Актом обстеження житлово-побутових умов від 2 березня 2017 року складеним депутатом Братської селищної ради ОСОБА_8 за участю сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 також підтверджено, що ОСОБА_2 зареєстрований у спірній квартирі, а проживає у квартирі № 9 того ж будинку (а.с.65).

Із змісту позовних вимог та пояснень ОСОБА_2 вбачається, що в спірній квартирі він не проживає з грудня 2016 року через те, що відповідачка змінила замки та до квартири його не впускає.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 березня 2017 року, право власності на квартиру АДРЕСА_5 10 березня 2017 року зареєстровано за ОСОБА_6 Правовстановлюючим документом на вказану квартиру для ОСОБА_6 вказано рішення Братського районного суду від 23 листопада 2004 року у справі №2-603/2004 (а.с.96).

Таким чином, на момент розгляду справи в суді, власницею спірної квартири була саме мати відповідачки ОСОБА_6

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві.

Позов може бути пред'явлений до кількох відповідачів, як то встановлено положеннями ст. 50 ЦПК України

Вимогами ч.1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Згідно із положеннями частин 2, 4, 5 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Встановивши, що на момент розгляду справи власником спірного житла є ОСОБА_6, суд першої інстанції роз'яснював позивачу його право про заміну неналежного відповідача ОСОБА_4 на належного ОСОБА_6, що вбачається з протоколу судового засідання від 05 лютого 2018 року (а.с. 145-146).

Однак, своїм процесуальним правом у належний спосіб ОСОБА_2 не скористався.

Представник відповідачки ОСОБА_5, який приймав участь у розгляді справи, 02 березня 2018 року заявив клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_6, яка є власницею спірної квартири, посилаючись на те, що рішення суду у даній справі може вплинути на її права та обов'язки. Задовольнивши вказане клопотання, суд ухвалою від 02 березня 2018 року залучив ОСОБА_6 до участі у справі в якості третьої особи.

Враховуючи наведені вимоги процесуального закону, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами.

Із змісту позовних вимог вбачається, що спір про вселення позивача в квартиру АДРЕСА_4, власницею якої є ОСОБА_6, безпосередньо стосується її прав та обов'язків, які випливають з положень ст. 317 ЦК України. В зв'язку з цим саме ОСОБА_6 є належним відповідачем у даній справі.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, а тому задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що власником спірного житла відповідно до Державного реєстру значиться відповідачка ОСОБА_4, не відповідають матеріалам справи, якими спростовуються вказані твердження.

Посилання апелянта на те, що суд не врахував інші докази у справі, як то данні про реєстрацію його місця проживання в спірній квартирі та письмові покази свідків, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відмови у задоволенні позову з інших процесуальних підстав, так як стосуються оцінки доказів у справі, а таке є передчасним.

Дане рішення районного суду не є перешкодою для пред'явлення аналогічного позову до належного відповідача.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанцій правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідно до положень ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін .

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 375, 381-382 ЦПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту, 21 листопада 2018 року.

Судді: Т.З. Бондаренко

Т.В. Крамаренко

В.І. Темнікова