Справа № 161/8012/18 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В.В.
Провадження № 22-ц/802/361/18 Категорія: 50 Доповідач: Русинчук М. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Федонюк С.Ю.,

з участю: секретаря судового засідання Губарик К.А.,

позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені, інфляційних та 3% річних за прострочення сплати аліментів за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення сплати аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2014 року по справі № 161/15207/14-ц з відповідача на її користь ухвалено стягувати аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 850 грн щомісячно, починаючи від дня предявлення позову 17 вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка зазначала, що відповідач свій обов'язок зі сплати аліментів належним чином не виконував, внаслідок чого у період з 18 травня 2017 року по 17 серпня 2017 року у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 19 166,02 грн за період з 18 травня 2017 року по 17 серпня 2017 року включно; 7 751,25 грн інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобовязання та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 626,66 грн за період з 01 жовтня 2014 року по 30 квітня 2018 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено чатсково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, 782 грн пені від суми несплачених аліментів за період з 18 травня 2017 року по 17 серпня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в дохід держави 19,31 грн судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити повністю, з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції у своїх висновках помилково послався на постанову Верховного Суду України від 01 липня 2017 року у справі № 6-94цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 2696цс15, оскільки ОСОБА_4 Верховного Суду у своїй постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц відійшла від правової позиції, викладеної у зазначених постановах Верховного Суду України, що стосувалися нарахування пені за прострочення сплати аліментів. У своїй постанові ОСОБА_4 Верховного Суду сформувала правову позицію, яка зводиться до того, що пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. На вказану правову позицію місцевий суд уваги не звернув, у звязку з чим визначений розмір пені за прострочення сплати аліментів є неправильним.

Поданий на апеляційну скаргу відзив відповідач ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що суд першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права ухвалив рішення у даній справі. Розмір пені за прострочення сплати аліментів, визначений судом за період який просила позивачка ОСОБА_1 з 18 травня 2017 по 17 серпня 2017 року, становить 782 грн, а наведений нею у розрахунку розмір пені не відповідає формулі розрахунку пені, яка наведена у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц. Місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог позивачки щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, оскільки відповідальність за прострочення сплати аліментів регулюється статтею 196 Сімейного кодексу України (далі СК України), якою вказані види стягнень не передбачені, а стаття 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) до вказаного виду правовідносин не застосовується. Просив апеляційну скаргу позивачки залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

У поданій на адресу апеляційного суду заяві від 13 грудня 2018 року відповідач ОСОБА_2 просив суд проводити розгляд даної справи без його участі за наявними у справі матеріалами.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення місцевого суду зміні в частині розміру стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 18 травня 2017 року по 17 серпня 2017 року та судових витрат, виходячи з таких мотивів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову в даній справі, суд першої інстанції свої висновки обгрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував покладені на нього зобовязання зі сплати аліментів, тому з нього на користь позивачки підлягає до стягнення пеня за прострочення сплати аліментів в розмірі 782 грн за період з 18 травня 2017 року по 17 серпня 2017 року. Відмовляючи в решті позовних вимог, суд свої висновки мотивував тим, що стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за неналежне виконання грошового зобовязання, передбачене статтею 625 ЦК України, до сімейних правовідносин не застосовується, оскільки зобовязання щодо сплати аліментів та відповідальність за прострочення їх сплати регулюється спеціальним законодавством СК України.

Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2014 року по справі № 161/15207/14-ц з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 850 грн щомісячно, починаючи з 17 вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.3-5).

Судом також встановлено, що відповідно до довідки-розрахунку Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 16 серпня 2018 року заборгованість відповідача ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 16 серпня 2018 року відсутня (а.с.44). В той же час, з іншої довідки-розрахунку виконавчої служби від 20 серпня 2018 року (а.с.48) суд встановив, що за період травень серпень 2017 року відповідачем було прострочено виконання зобовязання зі сплати аліментів, у звязку з чим утворилась заборгованість.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка ОСОБА_1 у своїх вимогах просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 19 166,02 грн за період з 18 травня 2017 року по 17 серпня 2017 року.

Частково задовольняючи вказані вимоги позивачки, суд посилався на правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 у справі № 6-81цс13, у якій суд дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів, та визначивши її загальну суму.

Відповідно до частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Суд у своїх висновках вказував, що це пов'язано з тим, що відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 2696цс15.

З посиланням на зазначені постанови Верховного Суду України суд визначив розмір пені за прострочення сплати аліментів в сумі 782 грн за період з 18 травня 2017 року по 17 серпня 2017 року.

Однак визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд не врахував правового висновку, викладеного у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, у якій ОСОБА_4 Верховного Суду відійшла від правової позиції, яка була викладена у зазначених постановах Верховного Суду України, зокрема у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, що стосувалися нарахування пені за прострочення сплати аліментів.

У зазначеній постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц наведений наступний правовий висновок.

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Враховуючи період прострочення (з 18 травня по 17 серпня 2017 року), за який позивачка просила стягнути пеню, вимоги частини першої статті 196 СК України та наведений правовий висновок ОСОБА_4 Верховного Суду, розмір пені за прострочення сплати аліментів у розглядуваному випадку буде обчислюватися наступним чином. Як встановлено, за період з 18 травня 2017 року по 17 серпня 2017 року, що становить 92 дні, відповідачем ОСОБА_2 було допущено прострочення сплати аліментів, щомісячний розмір аліментів становив 850 грн. Отже, розмір пені слід обраховувати відповідно до наведеної вище формули: (850 грн (нарахована сума аліментів за перший місяць) х 1% х 92 дні (кількість прострочених днів за період з 18 травня 2017 року по 17 серпня 2017 року перший місяць) + (850 грн (нарахована сума аліментів за другий місяць) х 1% х 78 днів (кількість прострочених днів за період з 01 червня 2017 року по 17 серпня 2017 року другий місяць) + (850 грн (нарахована сума аліментів за третій місяць) х 1% х 48 днів (кількість прострочених днів за період з 01 липня 2017 року по 17 серпня 2017 року третій місяць) + (850 грн (нарахована сума аліментів за четвертий місяць) х 1% х 17 днів (кількість прострочених днів за період з 01 серпня 2017 року по 17 серпня 2017 року четвертий місяць). Таким чином, розмір пені за прострочення сплати аліментів згідно вказаної формули у даному випадку буде становити 1 997,50 грн.

У свій розрахунок загальної суми пені позивачка неправильно включила заборгованість зі сплати аліментів за період з вересня 2014 року до травня 2017 року (а.с.18-19), оскільки у своїй позовній заяві (а.с.1-2) вона не просила стягувати пеню за цей проміжок часу, обмеживши період прострочення тримісячним строком (з 18 травня по 17 серпня 2017 року). Заборгованість зі сплати аліментів в розглядуваному випадку, як вже зазначалось вище, при обчисленні пені має братись, виходячи із несплаченої (недоплаченої) суми щомісячного розміру аліментів (850 грн при відсутності сплати за місяць або менше цієї суми при частковій сплаті аліментів) і всього періоду прострочення аж до погашення цієї заборгованості або до дня ухвалення судом рішення. При цьому період прострочення, за який необхідно нараховувати пеню, визначається позивачем і має враховуватись судом, виходячи з встановлених частиною першою статті 13 ЦПК України меж судового розгляду.

З огляду на наведене, апеляційна скарга позивачки ОСОБА_1 є обґрунтованою в частині, що стосується неправильного визначення судом розміру пені за прострочення сплати аліментів, проте підстави для її стягнення у розмірі, який просила позивачка, у даному випадку відсутні, у звязку з чим колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині розміру стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 18 травня 2017 року по 17 серпня 2017 року підлягає зміні. З відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення пеня за прострочення сплати аліментів за вказаний період в розмірі 1 997,50 грн.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами першою та тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційним судом в даній справі змінюється розмір стягнутої суми пені за прострочення сплати аліментів, тому зміні підлягає також і розмір судового збору, який становить у даному випадку 49,37 грн (1 997,50 грн / 28 543,93 грн х 704,80 грн), що становить 7% від задоволених позовних вимог, та який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Крім того, оскільки апеляційним судом частково задоволено апеляційну скаргу позивачки, тому в дохід держави з відповідача також підлягає до стягнення судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 74 грн. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави з огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

В той же час, колегія суддів погоджується з висновком місцевого про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь інфляційних втрат та 3% річних за прострочення сплати аліментів.

Місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що у даному випадку підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки інфляційних втрат та 3% річних за прострочення сплати аліментів згідно із статтею 625 ЦК України, якою передбачена відповідальність за прострочення виконання грошового зобовязання, відсутні, оскільки дія цієї статті не поширюється на сімейні правовідносини, зокрема, до даного виду зобовязання (сплата аліментів).

Згідно з частиною першою статті 8 СК України, якщо немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Спірні відносини щодо відповідальності платника аліментів за прострочення сплати аліментів врегульовані в повній мірі частиною першою статті 196 СК України. Відповідальність у вигляді сплати інфляційних втрат і трьох процентів річних (аналогічно положенню статті 625 ЦК України) встановлена частиною четвертою цієї статті в разі прострочення платником оплати додаткових витрат на дитину, що також вказує на відсутність підстав для поширення як цієї спеціальної норми права, так і статті 625 ЦК України, яка є загальною нормою права, на спірні правовідносини, що виникли у звязку з простроченням сплати аліментів їх платником.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 не в повній мірі відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також встановленим у справі обставинам, тому його слід в частині розміру стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 18 травня 2017 року по 17 серпня 2017 року та судових витрат змінити, виклавши абзаци другий та третій його резолютивної частини в іншій редакції. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2018 року в даній справі в частині розміру стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 18 травня 2017 року по 17 серпня 2017 року та судових витрат змінити, виклавши абзаци другий та третій його резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, 1 997 (одну тисячу девятсот девяносто сім) грн 50 коп. пені від суми несплачених аліментів за період з 18 травня 2017 року по 17 серпня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в дохід держави 49 (сорок девять) грн 37 коп. судового збору за подання позовної заяви».

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в дохід держави 74 (сімдесят чотири) грн судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді