Справа № 185/4264/18
Провадження № 2/185/2714/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та усунення перешкод у користуванні майном, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та усунення перешкод у користуванні майном, в подальшому уточнивши позовні вимоги, в якому просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; усунути перешкоди у користуванні майном, що є її власністю, шляхом вселення її у квартиру; стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що 08 червня 1986 року вона з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 692. Під час спільного проживання у шлюбі, у 1996 році за договором купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_1, яка в подальшому була перейменована на АДРЕСА_1, право власності на квартиру було оформлено на ім'я ОСОБА_2. Вказана квартира була придбана ними за гроші, які вона отримала від продажу своєї квартири у м. Івано-Франківську. Вважає, що вказана квартира є об'єктом спільної сумісної власності, так як набута за період перебування у шлюбі, а тому має бути поділена між нею та відповідачем у рівних частках, тобто по 1/2 частині. Відповідач чинить перешкоди їй у користуванні квартирою, змінив замки, вона не може потрапити до квартири, тому вимушена звернутися за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2018 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 08 червня 1986 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 692.

14 грудня 1996 року позивачем була продана однокімнатна квартира АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на квартиру, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу.

Під час перебування у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 23 грудня 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Т.М. Кибальною, зареєстрованого в реєстрі за № 37, ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_1, яка в подальшому була перейменована на АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, яка в подальшому була перейменована на АДРЕСА_1 було зареєстроване в КП Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до ст. ст. 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п. 22). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох (п. 23). До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу (п. 24).

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Враховуючи, що спірна квартира АДРЕСА_1, яка в подальшому була перейменована на АДРЕСА_1 була придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відповідач не заперечував вказаний факт, то така квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки вимога про поділ квартири в натурі позивачем не заявлялася, є підстави для визнання за подружжям права власності на ідеальні частки в квартирі без її реального поділу та залишення квартири у спільній частковій власності сторін.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частини перша - друга статті 321ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім випадків і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають повному задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та усунення перешкод у користуванні майном, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 081 (дві тисячі вісімдесят одна) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Бондаренко