Провадження № 4-с/127/102/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Романюк Л.Ф., оглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дорога транспорт пішоход» на дії Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та Вінницької філії ДП Сетам,-

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дорога транспорт пішоход» звернулося до суду із скаргою, зазначивши суб'єктом дії якого оскаржуються: Староміський відділ державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та Вінницьку філію ДП Сетам. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що на виконання ухвали господарського суду у справі №5011-65/5930-2012 Господарським судом м. Києва 11.06.2012 року видано наказ №5011-65/5930-2012 на підставі якого державним виконавцем було відкрите виконавче провадження. Однак, відповідно до заяви представника ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_1 від 27.08.2018 року, боржником виконано рішення суду в повному обсязі, на рахунок банку надійшла сума визначена у виконавчому документі. Представник ТОВ «Редакція газети «Дорога транспорт пішоход» вважає дії Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та Вінницької філії ДП Сетам неправомірними.

Разом із тим, згідно із вимогами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Вимогами ч. 1 ст. 448 ЦПК України передбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Також, ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» №3 від 13 грудня 2010 року частиною четвертою статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" ( 606-14 ) встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (606-14). Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

У пункті 9 вказаної постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України зазначено, що судам необхідно враховувати, що за приписами частини другої статті 19 КАС України ( 2747-15 ) визначається територіальна підсудність справ про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських та загальних судів (крім тих, де позивачами є сторони) та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до п.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За таких обставин, суддя приходить до висновку, що незважаючи на те, що процесуальним законом не передбачено дій суду, в разі, якщо на стадії відкриття провадження за скаргами на дії ДВС виявилося, що справа предметно підсудна іншому суду, однак, враховуючи практику ЄСПЛ, з метою забезпечення права особи на розгляд справи «судом, встановленим законом», слід застосувати приписи ст. 31 ЦПК України, котрою передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

На підставі викладеного, враховуючи те, що підставою звернення заявника до суду є оскарження дій Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та Вінницької філії ДП Сетам, щодо примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 11.06.2012 року №5011-65/5930-2012, суд приходить до переконання, що матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дорога транспорт пішоход» на дії Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та Вінницької філії ДП Сетам необхідно передати за підсудністю до Господарського суду м. Києва.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 27, 31, 32, 187, 258, 260, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Дорога транспорт пішоход» на дії Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та Вінницької філії ДП Сетам передати за підсудністю до Господарського суду м. Києва, що знаходиться за адресою:01030 м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, 44Б.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: