КОПІЯ
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 669/1260/17
Провадження № 22-ц/792/1162/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

за участю представника апелянта ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 669/1260/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білогірського районного суду від 16 травня 2018 року (суддя Бараболя Н.С.) у справі за позовом Військового інституту Київського національного університету імені ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення витрат, повязаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Відповідно до пункту 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач вказував, що 26.08.2014 року ОСОБА_5 був зарахований курсантом за спеціальністю «Правознавство» до Військового інституту Київського національного університету ім. Тараса Шевченка та постановлений на всі види забезпечення з 27.08.2014 року. Того ж дня, між Міністерством оборони України в особі начальника Військового інституту та відповідачем було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами (слухачами) вищого навчального закладу строком на чотири роки. Проте, 04.07.2017 року ОСОБА_5 було відраховано зі списку курсантів через недисциплінованість, достроково припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого навчального закладу. Утримання відповідача у військовому інституті здійснювалося шляхом грошового, речового і продовольчого забезпечення, комунальними послугами та енергоносіями, військово-перевізними документами. ОСОБА_5, будучи обізнаним про необхідність відшкодування витрат, повязаних з утриманням в начальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, кошти не відшкодував. Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_5 фактичні витрати, повязані з утримання останнього у вищому військовому навчальному закладі у сумі 70937 грн. 52 коп.

Ухвалою Білогірського районного суду від 22 лютого 2018 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до Військового інституту Київського національного університету ім. Тараса Шевченка про зарахування строку навчання (служби) у Військовому інституті Київського національного університету ім. Тараса Шевченка в строк проходження військової служби та не стягнення з нього коштів в сумі 70937,52 грн. визнано неподаною та повернута відповідачу/позивачу за зустрічним позовом.

Рішенням Білогірського районного суду від 16 травня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Військового інституту Київського національного університету ім. Тараса Шевченка витрати, повязані з його утриманням у вищому навчальному закладі в сумі 70937,52 грн. Вирішено питання судових витрат.

ОСОБА_5 звернувся до Апеляційного суду Хмельницької області із скаргою на вказане рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні. Апелянт вказує, що судом не надано належної оцінки розміру витрат, розрахованих позивачем. ОСОБА_5 вважає, що йому мав би зарахуватися у строк військової служби тривалість військової служби під час його навчання у вищому навчальному закладі, а тому, зважаючи на викладене, апелянт вважає оскаржуване рішення таким, що підлягає до скасування з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Від позивача надійшов відзив, в якому Військовий інститут Київського національного університету ім. Тараса Шевченка вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, оскаржуване рішення законним та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права. Позивач посилається на те, що відповідачем не було спростовано розміру заявлених вимог і судом надано належну оцінку усім доказам, що надавалися сторонами. Позивач вважає, що із ОСОБА_5 було достроково розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Військовому інституті через його недисциплінованість, а тому витрати повязані із утриманням останнього у навчальному закладі підлягають до відшкодування в обсязі, що передбачено ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу». Тому позивач просив суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення, а рішення Білогірського районного суду без змін.

Представник апелянта підтримала апеляційну скаргу, з підстав у ній наведених.

Апелянт та представник позивача до суду не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представника апелянта, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Встановлено, що наказом начальника Військового інституту Київського національного університету імені ОСОБА_6 №2785-33 від 26.08.2014 року ОСОБА_5 з 26.08.2014 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання за спеціальністю «Фінанси і кредит», «Правознавство» за державним замовленням (а.с. 7-8).

Як вбачається із витягу з наказу начальника Військового інституту Київського національного університету ім. Тараса Шевченка (по стройовій частині) №164 від 27.08.2014 року ОСОБА_5 зараховано у списки особового складу першого курсу Військового інституту Київського національного університету імені ОСОБА_6 та присвоєно військове звання «солдат». Цим же ж наказом ОСОБА_5 зараховано на всі види забезпечення з 27.08.2014 року, а на продовольче постачання за нормою харчування №1 (загальновійськова для курсантів) - з 27 серпня 2014 року з обіду (а.с. 9-10).

27.08.2014 року між Міністерством оборони України в особі Начальника Військового інституту Київського національного університету імені ОСОБА_6 генерала-майора ОСОБА_7 та солдатом ОСОБА_5 був укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (а.с.11).

Пунктом 1 контракту передбачено обов'язки курсанта: проходити військову службу (навчання) у Військовому інституті Київського національного університету імені ОСОБА_6 протягом строку Контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулюють порядок проходження військової служби та цим Контрактом; мати позитивні результати навчання, наполегливо оволодівати знаннями, необхідними для майбутньої військової служби на посаді офіцера; сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних сил України, накази командирів, свої службові обов'язки, добре володіти довіреною військовою технікою (озброєнням), уміло керувати особовим складом; продовжувати подальше проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу протягом не менше п'яти років після закінчення навчання.

Відповідно до наказу Першого проректора Київського національного університету імені ОСОБА_6 №1502-33 від 29.06.2017 року ОСОБА_5 відраховано зі складу курсантів 3-го курсу Військового інституту через недисциплінованість з 30 червня 2017 року (а.с. 12).

Згідно розрахунку відшкодування витрат на утримання ОСОБА_5 у вищому навчальному закладі у звязку з достроковим розірванням контракту всього на утримання відповідача було витрачено: на грошове забезпечення 6391,35 грн., на продовольче забезпечення 52650,32 грн., на речове забезпечення 7758,35 грн., на медичне забезпечення 0,00 грн., на забезпечення ВПД на час канікулярної відпустки 0,00 грн., на забезпечення комунальними послугами та енергоносіями 4137,50 грн. (а.с.14).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з того, що на утримання ОСОБА_5 під час його навчання у Військовому інституті Київського національного університету імені ОСОБА_6 було витрачено з Державного бюджету України 70937,52 грн., а оскільки відповідача було відраховано зі складу курсантів через небажання продовжувати навчання та через недисциплінованість, тому наявні підстави для стягнення зазначених коштів.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Так, згідно п. 36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року контракт про навчання припиняється достроково через недисциплінованість курсанта, невиконання навчального плану, небажання продовжувати навчання, а також у разі відмови курсанта, з яким укладено контракт про навчання, від проходження військової служби на посадах осіб сержантського та старшинського складу, офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відповідно до пункту 227 цього Положення.

Частиною 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу» від 25 березня 1992 року передбачено, що у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу курсанти відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Відповідно до положень пунктів 3, 5, 7 «Про затвердження Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 964 від 12 липня 2006 року, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів. У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагенту та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. ( ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи і відповідають вимогам закону, на які суд посилався при ухваленні судового рішення.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що в жоден із розрахунків не відображає, яким чином була обрахована різниця сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю не заслуговують на увагу, так як надані позивачем розрахунки були здійснені відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 12.07.2006 року №967 «Про затвердження Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах». І судом першої інстанції дано вірну оцінку зазначеним доказам.

Крім того, ОСОБА_8 ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано жодних доказів на підтвердження того, що надані позивачем розрахунки є помилковими, власний розрахунок ним не надавався, клопотань про проведення відповідних експертиз не заявлялося.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було враховано, що у строк військової служби військовослужбовцям зараховується тривалість військової служби під час навчання у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів з розрахунку два місяці служби (навчання) за контрактом за один місяць строкової військової служби є необґрунтованими.

Так, ст. 23 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» (в редакції, що діяла на день укладення контракту між сторонами) встановлено строк строкової військової служби для солдатів і матросів, сержантів і старшин, які проходять строкову військову службу в Збройних Силах України та інших військових формуваннях, - до 12 місяців.

З наданого позивачем розрахунку витрат на утримання ОСОБА_5 вбачається, що до розрахунку взято період навчання саме з 01.09.2015 року по 31.08.2016 рік, який відповідно до ст. 25 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» не зараховується до строку строкової військової служби та відповідно до п. 5 Порядку відшкодування курсантами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, є періодом навчання, що перевищує строк строкової військової служби.

За таких підстав суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, з яким і погоджується колегія суддів, що ОСОБА_5 зобовязаний відшкодувати позивачу фактичні витрати, пов'язані з його утриманням під час навчання в університеті в розмірі 70937 грн. 52 коп.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, що виник між сторонами та вірно застосовано правові норми, які підлягали застосуванню. А тому оскаржуване рішення слід залишити без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Білогірського районного суду від 16 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 липня 2018 року.

Судді: (підпис) ОСОБА_1

(підпис) ОСОБА_2

(підпис) ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк