№ 263/2308/18
№2/263/1163/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2018 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарях Соколовій О.Б., Гущиній О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Маріупольський технічний ліцей» Маріупольської міської ради Донецької області» про скасування наказів про дисциплінарне стягнення та про перерахунок заробітної плати, зобовязання повернути утримані кошти, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального закладу «Маріупольський технічний ліцей» Маріупольської міської ради Донецької області» (далі КЗ «Маріупольський технічний ліцей»), в якому просить скасувати наказ № 380 від 13.11.2017 року «Про дисциплінарне стягнення», а також наказ №48 від 26.01.2018р. «Про перерахунок заробітної плати ОСОБА_1В.», зобовязати відповідача повернути незаконно утримані кошти на користь позивача у сумі 211,27 грн., стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він з 2009 року працює на посаді вчителя фізики у КЗ «Маріупольський технічний ліцей». Відповідно до наказу № 380 від 13.11.2017 року «Про дисциплінарне стягнення» він притягнутий до дисциплінарної відповідальності та йому оголошена догана у звязку з порушенням трудової дисципліни, а саме, відсутністю на робочому місці протягом 5 годин 31.10.2017р., тобто, порушення п.п. а) п.16, п.п.а п.27,31 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників КЗ «Маріупольський технічний ліцей». Позивач вважає, що порушення дисципліні він не скоював, тому що він з поважних причин був відсутній на робочому місці 31.10.2017р., оскільки йому необхідно було підготувати проведення майстер-класу з теми «Створення уроків за допомогою інтерактивної дошки «SMART», який повинен був відбутися 02.11.2017р. у ЗОШ №65. Окрім того, 24.10.2017р. він в усній формі повідомив про необхідність підготовки вказаного заходу та про відсутність на робочому місці 31.10.2017р. своїх безпосередніх керівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і отримав їх згоду. Шкоди його діями роботодавцю спричинено не було, оскільки 31.10.2017р. був канікулярний період, тобто, заняття з учнями не відбувалися. Позивач також вказав, що вказаний наказ не був виконаний працівниками бухгалтерії, а саме, позивачу не було перераховану зарплату у жовтні 2017р. у звязку з відображенням у табелі відпрацьованого робочого часу 31.10.2017р. ОСОБА_1 8 годинного робочого дня. Лише наказом №48 від 26.01.2018р. «Про перерахунок заробітної плати ОСОБА_1В.» позивачу було зроблено перерахунок заробітної плати за жовтень 2017р. у звязку з відсутністю його на робочому місці 31.10.2017р. та утримано 211,27 грн. Оскільки позивач вважає, що незаконно притягнутий до дисциплінарної відповідальності, що порушило його права та завдало моральних страждань, він також просив відшкодувати йому моральну шкоду, яку оцінив у 3000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат ОСОБА_4 підтримали позовні вимоги у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні на підставах, викладених в позові.

Від представника відповідача - директора КЗ «Маріупольський технічний ліцей» ОСОБА_5 до суду надійшов письмовий відзив на позов, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає з наступних підстав. Наказом №76к від 21.08.2017р. було затверджено неповне тижневе навантаження на 2017-2018р.р. вчителю фізики ОСОБА_1: вівторок з 08.00 до 15.00год. та четвер з 08.00 до 15.00год. У жовтні 2017р. на початку осінніх канікул було складено графік відпрацювання робочого часу для вчителів, де для позивача встановлено графік відпрацювання робочого часу на осінніх канікулах 31.10.2017р. з 08.30 до 13.30. год. та 02.11.2017р. з 08.30 до 14.30год. Було перевірено відпрацювання робочого часу працівниками ліцею у період осінніх канікул, про що було складено акт. Відповідно до акту вчитель ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 31.10.17р. станом на 11:30год., про що була повідомлена директор ліцею. Директором був перевірений журнал обліку робочого часу педагогічних працівників щодо відмітки приходу на роботу, але підпису ОСОБА_1 у ньому не було. Відвідавши кабінет фізики, директор впевнилась, що його дійсно немає на робочому місці. Неодноразово директор телефонувала позивачу на мобільний телефон, але жодного разу їй ніхто не відповів та не передзвонював. Було також зясовано, що ОСОБА_1 не залучали на 31.10.2017р. до будь-яких заходів, тому він повинен бути на робочому місці в Маріупольському технічному ліцеї. Протягом усього робочого дня з 8:30 до 14:30год. 31.10.2018 року позивач був відсутній на робочому місці. Ніяких попереджень у письмовій формі, заяв, лікарняних листів ОСОБА_1 не предявляв. 31.10.2017р. комісією у складі 4 осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_6. ОСОБА_7 та Котової JI.A. було складено акт про відсутність на роботі вчителя фізики ОСОБА_1 Наступний робочий день 02.11.2017р., згідно з графіком роботи вчителів на час осінніх канікул 2017-2018 навчальний рік, ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці відповідно до пропозицій НМЦ, тому що проводив «майстер клас» у ЗОШ №65. 07.11.2017 року директор викликала ОСОБА_1 та надала йому лист із проханням надати письмове пояснення щодо відсутності на роботі 31.10.2017р. На питання, чому він був відсутнім на робочому місці, ОСОБА_1 нічого зрозумілого не відповів і не надав жодного виправдовуючого документу. Таким чином, ніяких ані письмових, ані усних пояснень у присутності комісії ОСОБА_1 не надав, про що комісією було складено акт про ненадання письмових пояснень. 13.11.2017р. було видано наказ №380 про дисциплінарне стягнення щодо позивача. ОСОБА_1 запросили до кабінету директора, де остання зачитала наказ вголос та дала для ознайомлення в присутності комісії. Підписати наказ ОСОБА_1 відмовився, про що також було складено акт від 14.11.2017р. про відмову від підпису працівника ОСОБА_1 щодо ознайомлення з наказом про дисциплінарне стягнення, другий екземпляр наказу ОСОБА_1 отримав. Відповідно до телефонограми від 02.10.2017р. фінансово-економічного управління департаменту освіти Маріупольської міської ради термін подачі заявок на фінансування в жовтні 2017р. подається до 26.10.2017 року до 12-00 год. Заступник директора ОСОБА_2 склала та здала табель до бухгалтерії ліцею, а бухгалтер ОСОБА_8 здала заявку на фінансування зарплати 26.10.2017р. У звязку з тим, що табель було закрито 26.10.2017р., то робочий день З1.10.2017р. стояв як відпрацьований ОСОБА_1 Для отримання консультації з питання прогулу ОСОБА_1 та незаконного отримання заробітної плати, адміністрація КЗ «Маріупольський технічний ліцей» звернулась із запитом про розяснення норм права до Юридичного департаменту Маріупольської міської ради 15.12.2017р. та отримала відповідну письмову консультацію 26.01.2017 року. На підставі ст.147-149 КЗпП України та консультації Юридичного департаменту Маріупольської міської ради, директором ліцею було видано наказ №48 від 26.01.2018р. про перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 Позивачу було запропоновано ознайомитися з наказом №48 від 26.01.2018р. про перерахування заробітної плати, але він відмовився від підпису, про що було складено відповідний акт. Також у КЗ «Маріупольський технічний ліцей» створена комісія по трудовим спорам, але ОСОБА_1 не звертався із заявою до неї. Щодо характеристики ОСОБА_1 як співробітника, з питання організації ним навчальної діяльності відповідач повідомив про неодноразові порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме, 16.11.2017р. - самовільний ухід ОСОБА_1 з уроку в 43 групі (11-й клас) за 20 хвилин до закінчення 6-го уроку, залишення дітей без догляду в класі та з сьомого уроку 23групи (9-й клас), на який вчитель не зявився; 16.01.2018р. - відсутність працівника на робочому місці о 14:50 на уроці за розкладом (астрономія) в групі 43 (одинадцятий клас) та на території ліцею. Для характеристики ОСОБА_1 щодо його ініціативи та участі в організації заходів освітнього характеру, повязаних з навчальним процесом (проведення майстер класів, виставок та інше) відповідач надає суду копію творчого звіту ОСОБА_1 про результативність його роботи за період з 2014 по 2017 навчальні роки, де по основним напрямкам діяльності вчителя ОСОБА_1 проставив прочерки (творчій звіт складений самостійно вчителем). На підставі вищевикладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представники відповідача - директор КЗ «Маріупольський технічний ліцей» ОСОБА_5 та адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважали їх необґрунтованими, оскільки дисциплінарне стягнення на ОСОБА_1 було накладено законно, порушень при цьому допущено не було. Надали пояснення аналогічні викладеним у письмовому відзиві на позов.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що працює на посаді директора ЗОШ №65. 02.11.2017 року у школі повинен був відбутися майстер-клас (семінар) по темі «Створення уроків за допомогою інтерактивної дошки «SMART» за участю вчителя КЗ «Маріупольський технічний ліцей» ОСОБА_1 31.10.2017р. ОСОБА_10 зайшов до кабінету вчителя фізики, де знаходився ОСОБА_1 Приблизно о 11.00 год. на мобільний телефон свідка зателефонувала директор КЗ «Маріупольський технічний ліцей» ОСОБА_5 та запитала, чи перебуває у ЗОШ №65 ОСОБА_1, після чого ОСОБА_10 передав слухавку ОСОБА_1 Про що в них відбулася розмова він не може сказати, але зауважує, що можливо директор телефонувала з метою контролю місцезнаходження вчителя ОСОБА_1 Також свідок охарактеризував позивача як досвідченого вчителя, який користується авторитетом.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що працює на посаді вчителя фізики у ЗОШ №65. 02.11.2017 року у школі повинен був відбутися майстер-клас (семінар) по темі «Створення уроків за допомогою інтерактивної дошки «SMART» за участю вчителя КЗ «Маріупольський технічний ліцей» ОСОБА_1 Для проведення семінару необхідно було належним чином підготуватися, зокрема, встановити програмне забезпечення з мережі ІНТЕРНЕТ на інтерактивну дошку. 31.10.2017р. та 01.11.2017р. вони разом з ОСОБА_1 займалися підготовкою до семінару. Свідок також пояснив, що 31.10.2017р. ОСОБА_1 був повинен відпроситися з роботи для участі у підготовці до семінару та останній казав свідку, що повідомив про це своє керівництво.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що працює на посаді заступника директора КЗ «Маріупольський технічний ліцей» з 2009р. 24.10.2017р. ОСОБА_1 не звертався до неї з проханням надати йому можливість 31.10.2017р. бути відсутнім на робочому місці з метою підготовки до семінару, який повинен був відбутися 02.11.2017р. у ЗОШ №65. 26.10.2017р. вона зустрілася з позивачем в приміщенні ліцею та він повідомив її про вказані обставини, однак, вона йому відповідала, що оскільки з 30.10.2017р. перебуває у відпустці, ОСОБА_1 необхідно звернутися з вказаним питанням до директору ліцею. Охарактеризувала позивача як недисциплінованого робітника, який був відсутній на нарадах, 16.11.2017р. не зявився на урок, а 16.01.2018р. відпустив дітей з уроку.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що працює на посаді заступника директора КЗ «Маріупольський технічний ліцей» з 2003р. 31.10.2017р. під час проведення перевірки наявності співробітників на робочому місці було виявлено, що ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці. Питання щодо відсутності працівника на робочому місці з будь-яких причин вчитель повинен узгоджувати з директором ліцею. До свідка позивач з таким питанням не звертався. Факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці був належним чином зафіксований та про це складено відповідний акт, з яким в подальшому було ознайомлено ОСОБА_1 З наказом № 380 від 13.11.2017 року «Про дисциплінарне стягнення» позивача також було ознайомлено, однак, він відмовився від підпису. Також свідок вважає, що причина, з якої ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 31.10.2017р., а саме, необхідність підготовки до семінару, є неповажною, оскільки він міг зробити це в неробочий час.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 з 2009 року працює на посаді вчителя фізики у КЗ «Маріупольський технічний ліцей» (а.с.13-14).

Відповідно до наказу директора КЗ «Маріупольський технічний ліцей» ОСОБА_5 № 380 від 13.11.2017 року «Про дисциплінарне стягнення» ОСОБА_1 оголошено догану за відсутність на роботі протягом 5 годин 31.10.2017р., прогул. Бухгалтеру доручено зробити перерахунок заробітної плати згідно діючого законодавства (а.с.11).

Відповідно до наказу №48 від 26.01.2018р. «Про перерахунок заробітної плати ОСОБА_1В.» доручено заступнику директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_2 скласти виправний табель за жовтень 2017р. з урахуванням відсутності вчителя фізики ОСОБА_1 на робочому місці протягом повного робочого дня (більше 3 годин) 31.10.2017р. Бухгалтеру доручено провести коригування заробітної плати на підставі даних виправленого табелю за жовтень 2017р. (а.с.15).

Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 140 КЗпП України, трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.

Згідно Кодексу законів про працю України, одним з видів юридичної відповідальності є дисциплінарна відповідальність. У сфері використання найманої праці вона полягає в обовязку працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, давати звіт перед роботодавцем за свої протиправні винні дії та понести дисциплінарні стягнення, передбачені нормами трудового права.

Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обовязків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо за ці діяння не передбачається кримінальна відповідальність.

Дисциплінарна відповідальність, як і будь-яка інша юридична відповідальність, має примусовий характер. Він полягає в тому, що стосовно працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, роботодавцем можуть уживатися заходи примусового впливу, примусова санкція, яка спричиняє для порушника певні негативні наслідки.

Притягувати працівника до дисциплінарної відповідальності є правом, а не обовязком роботодавця. Замість накладення дисциплінарного стягнення роботодавець відповідно до статті 152 КЗпП України може застосувати до порушника трудової дисципліни інші заходи впливу, зокрема, передати питання про порушення трудової дисципліни на розгляд трудового колективу або його органу.

Заходи дисциплінарного стягнення, що застосовуються до деяких працівників, які несумлінно виконують свої трудові обовязки, зазначено у статті 147 КЗпП України. Так, за порушення трудової дисципліни до загального кола працівників може застосовуватися лише один із таких заходів стягнення: догана або звільнення, у строки та в порядку, встановленими статтями 148 - 149 КЗпП України.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть передбачатися для деяких категорій працівників і інші дисциплінарні стягнення. Право вибору стягнення за порушення трудової дисципліни належить роботодавцеві й не обовязково у послідовності, зазначеній у статті 147 КЗпП України. Однак, відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП України при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обовязків, закріплених нормами трудового права, як от: КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Дисциплінарним проступком визнається невиконання саме трудових обовязків. Працівника не можна притягнути до дисциплінарної відповідальності, якщо він не порушив своїх трудових обовязків.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Сторони не заперечують той факт, що 31.10.2017р. був робочим днем у КЗ «Маріупольський технічний ліцей» та ОСОБА_1 повинен був перебувати на робочому місці відповідно до графіку відпрацювання робочого часу на осінніх канікулах. Позивач фактично обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що причина, з якої він був відсутнім на робочому місці 31.10.2017р., є поважною, а також те, що його безпосередні керівники були про це повідомлені та надали свою згоду.

Суд вважає, що посилання позивача на надану йому згоду керівництвом бути відсутнім на робочому місці 31.10.2017р. спростовується вищенаведеними свідченнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_2, поясненнями директора КЗ «Маріупольський технічний ліцей» ОСОБА_5, відсутністю цьому письмових підтверджень тощо.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з'ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

При розгляді таких позовів суди повинні виходити з того, що КЗпП України прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Аналогічні розяснення викладені у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Згідно актів від 31.10.2017 року про перевірку відпрацювання робочого часу працівниками КЗ «Маріупольський технічний ліцей» та від 13.10.2017 року № 1 про відсутність на роботі вчителя фізики ОСОБА_1, останній був відсутнім на робочому місці 31 жовтня 2017 року протягом робочого дня.

Поважною причиною відсутності на роботі, як зазначає ОСОБА_1, була необхідність підготовки до майстер-класу (семінару) по темі «Створення уроків за допомогою інтерактивної дошки «SMART», який мав відбутися у ЗОШ №65 02.11.2017 року за участю позивача.

Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами офіційних заходів з приводу проведення семінару або підготовки до нього 31 жовтня 2017 року не відбувалося. Письмових заяв щодо надання відпустки, відгулів тощо ОСОБА_1 на імя директора ліцею не подавав.

Проте, позивач не навів переконливих доказів, на підставі чого він повинен був прибути для підготовки до вищевказаного семінару до ЗОШ №65 саме 31.10.2017 року, тобто в робочий час. У той же час, як вбачається з наказу №76к від 21.08.2017р., було затверджено неповне тижневе навантаження на 2017-2018р.р. вчителю фізики ОСОБА_1: вівторок з 08.00 до 15.00год. та четвер з 08.00 до 15.00год.; за графіком відпрацювання робочого часу для вчителів для позивача встановлено графік відпрацювання робочого часу на осінніх канікулах 31.10.2017р. з 08.30 до 13.30. год. та 02.11.2017р. з 08.30 до 14.30 год. Як зазначив позивач у позові, вже 24.10.2017р. йому було відомо про проведення у ЗОШ №65 02.11.2017 року майстер-класу з теми «Створення уроків за допомогою інтерактивної дошки «SMART» за його участю за пропозицією міського НМЦ Департаменту освіти Маріупольської міської ради від 23.10.2017р.

Таким чином довід щодо необхідності підготовки до семінару у приміщенні ЗОШ №65 саме 31.10.2017р. непереконливий, оскільки ОСОБА_1 мав можливість підготуватися до семінару у вільний від роботи час, зокрема, 30.10.2017р. або 01.11.2017р., не порушуючи при цьому трудовий розпорядок.

Крім того, не заподіяння шкоди відповідачу не є наслідком належних дій позивача, а є наслідком належної організації роботи та контролю адміністрації КЗ «Маріупольський технічний ліцей» та інші незалежні від його волі обставини.

Доводи позивача у судовому засіданні про упереджене до нього ставлення керівника відповідача суд вважає необґрунтованими. Вказані доводи позивачем належними доказами не підтверджені та спростовані поясненнями директора ліцею, допитаних свідків та матеріалами справи тощо.

Таким чином суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу № 380 від 13.11.2017 року «Про дисциплінарне стягнення», оскільки встановив відсутність ОСОБА_1 без поважних причин 31 жовтня 2017 року на роботі. При цьому, суд враховує, що позивач не отримав згоди керівника учбового закладу на його відсутність на робочому місці, не отримав відпустки тощо, самовільно залишив роботу, тим самим порушив трудову дисципліну.

Інші позовні вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог про скасування наказу № 380 від 13.11.2017 року «Про дисциплінарне стягнення», а за умов встановлення законності вказаного наказу, вони є необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача

Оскільки суд дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення позову, тому судові витрати позивача покладаються на нього та поверненню йому не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 139, 140, 147, 148, 149 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального закладу «Маріупольський технічний ліцей» Маріупольської міської ради Донецької області» про скасування наказів про дисциплінарне стягнення та про перерахунок заробітної плати, зобовязання повернути утримані кошти, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області безпосередньо або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Томілін