Справа № 127/4297/18
Провадження № 22-ц/801/91/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В.В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Антонюка В.В. у м. Вінниці, зі складенням його повного тексту 03 вересня 2018 року, та ухвалу цього ж суду від 27 серпня 2018 року,

у справі № 127/4297/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на боці відповідача - Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради, про встановлення факту постійного проживання, визнання права на реєстрацію за місцем постійного проживання, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 2010 року постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 в побудованому ним житловому будинку, але зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_2. Відповідач також у цьому будинку не зареєстрована. 09.11.2017 позивач звернувся до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради із заявою про реєстрацію його дійсного місця проживання, але отримав відмову. Підставою відмови є те, що для реєстрації його місця проживання за даною адресою необхідна згода ОСОБА_4, на яку зареєстровано право власності на житловий будинок, такої згоди відповідач не надає. У зв'язку із вищевикладеним позивач звернувся до суду з цим позовом та просив: встановити факт його постійного проживання в будинку АДРЕСА_1 та його права на реєстрацію в цьому у будинку без згоди ОСОБА_4; зобов'язати Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради зареєструвати його за вищевказаною адресою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 серпня 2018 року провадження у справі №127/4297/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на боці відповідача Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради про встановлення факту постійного проживання, визнання права на реєстрацію за місцем постійного проживання в частині позовних вимог, щодо зобов'язання Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради зареєструвати позивача за адресою: АДРЕСА_1 без згоди ОСОБА_4 та внести ці дані до Реєстру територіальної громади м. Вінниці - закрито, оскільки вказані вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 серпня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на боці відповідача - Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради, про встановлення факту постійного проживання, визнання права на реєстрацію за місцем постійного проживання відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суд не вправі встановлювати факт певного права, в судовому порядку можуть бути лише встановленні факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім того, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт його постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1, а покази свідка не можуть бути єдиною підставою для встановлення даного факту.

Не погодившись з таким рішенням міського суду і ухвалою цього ж суду, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувані рішення і ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким його позов задовольнити в повному обсязі. Вважає, що рішення суду є незаконним та ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач надав достатньо доказів того, що постійним його місцем проживання є будинок АДРЕСА_1. Це ж підтвердив і допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який пояснив суду, що йому відомо, що позивач давно проживає за вказаною адресою з новою родиною, де раніше проживав із відповідачем ОСОБА_4

Про те, що він проживає разом з родиною в цьому будинку, свідчить довідка за №135 від 23.01.2018 асоціації органів самоорганізації населення в м. Вінниці квартального комітету «Надія», яку суд з незрозумілих підстав не прийняв як доказ.

Цей факт також підтверджується копією протоколу допиту свідка від 27.04.2018 по кримінальній справі відносно ОСОБА_4, за нанесення тілесних ушкоджень середньої і легкої важкості його нинішній дружині, з якою він перебуває в цивільних відносинах, і з якою має двох малолітніх дітей і проживає разом в вказаному будинку. Цей доказ в нього з'явився вже після слухання справи і він додає його до апеляційної скарги, оскільки він підтверджує також факт їхнього проживання в будинку.

Крім того, суд першої інстанції в своєму рішенні посилається на норми матеріального права щодо захисту права приватної власності, проте відносно нього цих норм не дотримався і відмовив йому в захисті його законних прав співвласника на проживання, користування, володіння своїм житлом.

Представник Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Калачик Н.М. подала відзив на апеляційну скаргу з якого вбачається, що з оскаржуваними рішенням та ухвалою суду першої інстанції третя особа без самостійних вимог на предмет спору погоджується, тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення без змін.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 серпня 2018 року не підлягає задоволенню. Апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 серпня 2018 року слід задовольнити.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_4 на праві приватної власності, що підтверджується витягом з реєстру про державну реєстрацію прав, серії НОМЕР_1 від 26.04.2011 року (а.с.8).

Згідно довідки квартального комітету «Надія» від 23.01.2018 р. № 139, виданої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, про те, що зі слів ОСОБА_9, ОСОБА_10 ОСОБА_11, громадянка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, не проживає за вищевказаною адресою з 2015 року і по теперішній час (а.с.9).

Стаття 315 ЦПК України містить перелік фактів, які за заявою особи може встановити суд.

Згідно з частиною 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Позивач у позовній заяві зазначає, що встановлення факту проживання та його права на реєстрацію в будинку без згоди відповідача йому необхідно для того, щоб не порушувати та виконати вимоги Закону щодо реєстрації місця його проживання, а відповідач добровільно згоди надати не бажає. При цьому ОСОБА_3 пов'язує свій позов з набуттям ним права на реєстрацію місця проживання з підстав встановлення факту, що має юридичне значення, його постійного проживання за такою адресою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що суд не вправі встановлювати факт певного права, в судовому порядку можуть бути лише встановленні факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини 2 статті 19, частини 1, 3 статті 140 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (надалі - Закон) є спеціальним Законом, який регулює відносини у сфері реєстрації місця проживання особи, відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Відповідно до абзацу 11 статті 3 Закону реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

На виконання вимог вказаного Закону 02.03.2016 постановою Кабінету Міністрів України №207 затверджено Правила реєстрації місця проживання, якими передбачено механізм здійснення реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлено форми необхідних для цього документів.

Відповідно до пункту 18 Правила реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6,7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують:

- право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про: надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи.

У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судове рішення в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Позивач повинен зазначити і довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов'язує свою матеріально-правову вимогу.

Проте, з урахуванням положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», який регулює відносини у сфері реєстрації місця проживання, позивачем не доведено суду, що у нього виникло право на реєстрацію в будинку №6 по вул. Іоанна Павла-ІІ, без згоди власника цього будинку, з підстав постійного проживання ОСОБА_3 в цьому будинку.

Разом з тим суд першої інстанції, правильно визначивши правові взаємовідносини сторін, безпідставно закрив провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 щодо зобов'язання Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради зареєструвати позивача за адресою: АДРЕСА_1 без згоди ОСОБА_4 та внести ці дані до Реєстру територіальної громади м. Вінниці.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовим спором, згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України, є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому заявив дві вимоги про встановлення факту постійного проживання в будинку номер АДРЕСА_1 та його права на реєстрацію в цьому будинку без згоди ОСОБА_4 та зобов'язання Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради зареєструвати його за адресою: АДРЕСА_1 без згоди ОСОБА_4 та внести ці дані до Реєстру територіальної громади м. Вінниці.

Отже, позивач пов'язує свої вимоги щодо зобов'язання Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради зареєструвати позивача за адресою: АДРЕСА_1 без згоди ОСОБА_4 та внести ці дані до Реєстру територіальної громади м. Вінниці не в з зв'язку із виконанням або невиконанням публічно-владних управлінських функцій даним суб'єктом владних повноважень, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а у зв'язку з тим, що такі вимоги є похідними від спору про право позивача на житло.

Судом першої інстанції розглянуто справу з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, тобто за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи (стаття 13 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги на рішення суду без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 серпня 2018 року слід скасувати, а справу в частині вимог щодо зобов'язання Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради зареєструвати позивача за адресою: АДРЕСА_1 без згоди ОСОБА_4 та внести ці дані до Реєстру територіальної громади м. Вінниці направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 375, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 серпня 2018 року залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу цього ж суду від 27 серпня 2018 року задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 серпня 2018 року скасувати, а справу в цій частині вимог направити для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2018 року.

Головуючий: Войтко Ю.Б.

Судді: Міхасішин І.В.

Стадник І.М.