№ 637/736/18
№ 2/637/267/18
РІШЕННЯ

Іменем України

20 грудня 2018 року с.м.т. Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Островської Н.І.,

за участю секретаря Бутрик Ю.С.,

позивач: представник за довіреністю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області, Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) ,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2, в інтересах якої діє представник за довіреністю ОСОБА_1, звернулася до суду з вимогою про визнання права на земельну частку (пай) із земель реформованого колективного сільськогосподарського підприємства «Нова Зоря».

Як підставу позову зазначено, що ОСОБА_2 14.11.1989 року була прийнята у члени колгоспу «Нова Зоря», 30.12.1992 року переведена в КСП «Нова Зоря» в звязку з реорганізацією колгоспу та 11.02.2000 року припинила членство у господарстві в звязку з реорганізацією КСП «Нова Зоря» у ПСП «Агро Зоря».

19.01.1996 року КСП «Нова Зоря» отримало та зареєструвало за № 6 державний акт на право колективної власності на території Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області. Позивач зазначає, що включена до зазначеного Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Нова Зоря», проте сертифікат на право на земельну частку (пай) на її імя не виготовлявся. Вважає, що КСП «Нова Зоря» було безоплатно передано у колективну власність земельну ділянку для виробництва сільськогосподарської продукції з метою подальшого її паювання, тобто визначено розмір земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена КСП без виділення земельної ділянки в натурі, у тому числі, і їй.. Позива вказує, що включена до списку, шо додається до державного акту на право колективної власності на землю, за № 194, як член КСП «Нова Зоря», який має право на земельну частку (пай). Отже, вважає, що набула права на земельну частку (пай) у день видачі Державного акту на право колективної власності на земельну ділянку КСП «Нова Зоря», тобто 19.01.1996 року. З посиланням на п. 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року за № 720/95 зазначила, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією, проте їй сертифікат на земельну частку (пай) виданий не був. Вказує, що з моменту розпаювання земель КСП «Нова Зоря» вона помилково вважала, що не має права на земельну часту (пай) і не знала про порушення свого права. Проте, у 2018 році вона довідалася, що була внесена до списків членів КСП «Нова Зоря», які мають право на земельну частку (пай).

Таким чином, на момент отримання КСП «Нова Зоря» Державного акту на право колективної власності на землю ОСОБА_2 перебувала членом сільськогосподарського підприємства, була включена до списків осіб, що мають право на земельну частку (пай), а тому набула право на земельну частку (пай) з моменту отримання КСП «Нова Зоря» державного акту на право колективної власності на землю, а саме 19.01.1996 року, проте внаслідок неправомірних дій Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області їй не був виданий сертифікат. Представник позивача просить визнати за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) розміром 8,98 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель реформованого колективного сільськогосподарського підприємства «Нова Зоря» на території Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської област внаслідок паювання земель КСП «Нова Зоря» згідно державному акту на право колективної власності на землю серії ХР № 27-00-000400, зареєстрованому 19.01.1996 року за № 6.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позов та наполягала на його задоволенні.

Представник відповідача, Шевченківської райдержадміністрації Харківської області, у судове засідання не зявилася, надавши письмовий відзив на позов з клопотанням про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних доказів, згідно якому позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, зазначивши, що оскільки на сьогоднішній день землі колишнього КСП «Нова Зоря» вже розпайовані, минуло більше 22 років та неможливо надати позивачу земельну ділянку з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, то відповідно до п. 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» земля повинна бути надана із земель запасу, створеною місцевою радою під час передачі землі у колективну власність на загальних підставах. Вказують, що збори власників земельних часток (паїв) могли самостійно прийняти рішення і обрати метод розподілу земельних ділянок. Лише у разі недосягнення згоди, розподіл мав проводитись шляхом жеребкування. Вважають твердження позивача про те, що лише у 2018 році дізналася про порушене право нічим не підтвердженими, строки оформлення права на земельну частку (пай) пропущено. У результаті виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевість) Законом передбачена необхідність оформлення та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) до 1 січня 2013 року, що позивачем також проігноровано. Враховуючи те, що з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельні ділянки не видаються, пропуск позивачем всіх можливих варіантів оформлення права на земельну частку (пай), оформлення на теперішній час неможливе. Окрім того зазначають, що трудова книжка свідчить не про членство в КСП, СК чи САТ, а про наявність трудових відносин з ними.

Враховуючи вимоги ст. 257 ЦК України, сплив майже 22 роки з часу отримання державного акту підприємством, представник відповідача просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача, Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області у судове засідання не зявився, надавши письмове клопотання, в якому просить розглядати справу без його участі, прийняте судом рішення по справі на підставі наявних доказів сільська рада оспорювати не буде.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, зясувавши позиції представників сторін, допитавши свідків, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно трудовій книжці колгоспника серії УКР № 1184731 від 29.06.1983 року ОСОБА_2 14.11.1989 року прийнята в члени колгоспу «Нова Зоря» та призначена на різні роботи з випробуванням строком на 1 місяць на підставі наказу № 20 від 29.11.1989 року. 30.12.1992 року переведена в КСП «Нова Зоря» в звязку з реорганізацією колгоспу «Нова Зоря» на підставі наказу № 4 від 30.12.1992 року. Членство ОСОБА_2 у господарстві припинено 11.02.2000 року в звязку з реорганізацією КСП «Нова Зоря» у ПСП «Агро Зоря» на підставі наказу № 3 від 11.02.2000 року (а.с. 10, 11).

За інформацією відділу у Шевченківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 23.02.2018 року ОСОБА_2 включена до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 27-00-000400 за № 194 по КСП «Нова Зоря», Державний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право колективної власності 19 січня 1996 року за № 6, сертифікат на право на земельну частку (пай) не виготовлявся (а.с. 13).

10.05.2018 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області із заявою про видачу їй сертифікату на право на земельну частку (пай) розміром 8,98 в умовних кадастрових гектарах із земель реформованого КСП «Нова Зоря» на території Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області (а.с. 14).

За інформацією Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 05.03.2018 року до сільської ради 16.06.2014 року передано трудовий архів КСП «Нова Зоря» з архівного відділу Шевченківської райдержадміністрації Харківської області, який включає дані про заробітну плату та вихододні працівників КСП «Нова Зоря», будь-які інші документи не передавалися, журнали наказів, журнали протоколів засідань правління КСП «Нова Зоря» залишилися зберігатися в архівному відділі Шевченківської райдержадміністрації Харківської області (а.с. 18).

За інформацією архівного відділу Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області від 06.03.2018 року в архівному фонді КСП «Нова Зоря» в протоколах засідання правління та загальних зборів списки осіб, що мають право на майновий та земельний пай не виявлені (а.с. 20).

Відповідно до архівної довідки Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області № 12 від 16.07.2018 року в архівному фонді КСП «Нова Зоря» згідно відомостям нарахування заробітної плати та вихододнів ОСОБА_2 дійсно працювала у вищезазначеному господарстві у період з 1989 року по 1996 рік, щорічно виробляючи вихододні (а.с. 43).

Згідно виписці із протоколу № 1 зборів уповноважених членів КСП «Нова Зоря» від 16.02.1996 року, затвердженою комісію з розпаювання землі КСП «Нова Зоря», у Списку членів КСП «Нова Зоря» Шевченківського району Харківської області, наявному у Справі по паюванню земель, прізвище ОСОБА_2 відсутнє. (а.с. 53-63).

Як вбачається з копії Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-27-00-000400 , він зареєстрований 19.01.1996 року в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 6 (а.с. 86).

Відповідно до рішення ХІV сесії ХХІ скликання Шевченківської районної ради народних депутатів Харківської області від 26.05.1993 року Державний акт на право колективної власності на землю серії ХР-27-00-000400 від 19.01.1996 року, колективне сільськогосподарське підприємство «Нова Зоря» отримало 19.01.1996 року, згідно якому підприємству передано 4327,2 га земель для ведення сільськогосподарського виробництва на території Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області (а.с. 87, 88).

У Додаток № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-27-00-000400 від 19.01.1996 року Список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства за № 194 включена ОСОБА_2 (а.с. 89, 90).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що також працювала у КСП "Нова Зоря" з червня 1996 року по серпень 2010 року бригадиром, а ОСОБА_2 - різноробочою. Правління вирішевало питання розподілу землі між членами господарства.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що знає ОСОБА_2 з 1990 року, працювала з нею у КСП "Нова Зоря". Вказала також, що особисто вона при розпаюванні земель КСП "Нова Зоря" отримала землю, питання вирішувались на зборах, куди запрошувались всі працюючі у господарстві. У сільській раді отримала також у свій час і сертифікат.

Виходячи зі змісту п.п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельні частки (паї), одержані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Також документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

На підставі ст.ст. 3, 5, 6 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок (паїв), ст.ст. 6, 21, 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки входить до компетенції голови районної державної адміністрації.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ» при неможливості надати особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п. 7 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного відповідною місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі землі у колективну власність, не може позбавити її права на земельну частку (пай).

При розгляді позовів про визнання права на земельну частку /пай/ суд виходить з положень Указу Президента України від 8 серпня 1995 року за № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», згідно пункту 2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Отже, вирішальним для визнання права власності на земельну частку /пай/ є встановлення дати отримання колективним сільськогосподарським підприємством державного акту на право колективної власності на землю і членство особи у колективному сільськогосподарському підприємстві на час отримання ним акту на право колективної власності на землю.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просила визнати за нею право на земельну частку (пай) колишнього КСП " Нова Зоря" . Вимоги про виділення земельної ділянки позивачем не заявлялись.

Із матеріалів справи убачається, що 14.11.1989 року ОСОБА_5 була прийнята у члени колгоспу «Нова Зоря», 30.12.1992 року переведена в КСП «Нова Зоря», Державний акт на право колективної власності на землю КСП " Нова Зоря" отримано 19.01.1996 року та за № 194 ОСОБА_2 була включена до Додатку № 1 до Державного акту Списку громадян членів сільськогосподарського підприємства.

Відповідачі подали до суду заяви про застосування строку позовної давності.

Частиною першою статті 257 ЦК Українипередбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Так, згідно частині першії статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд встановив, що ОСОБА_2 , отримавши при звільненні у 2000 році трудову книжку, тобто з часу припинення КСП "Нова Зоря", реорганізованого у ПСП "Агро Зоря", дізналась про своє перебування у членах КСП "Нова Зоря" в тому числі, на час отримання вказаним прідприємством Державного акту на землю 19.01.1996 року. Тобто, з цього часу ОСОБА_2 дізналась, що має право на земельний пай, але протягом 22 років не реалізувала своє право щодо звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у зв"язку з пропуском строку позовної давності.

Суд вважає, що посилання представника позивача щодо юридичної необізнаності ОСОБА_2 як підстави визнання поважності причин пропуску позовної давності, не можуть бути визнані судом поважними.

Не може бути визнано поважною причиною пропуску для звернення ОСОБА_2 і невиготовлення райдержадміністрцією сертифікату на право на відповідну земельну частку /пай/, оскільки, як вбачається з позову та пояснень представника позивача, остання, ані до райдержадміністрації, ані до будь-яких інших підприємств до лютого 2018 року, не зверталась /а.с. 12-19/.

Частиною 1 ст. 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (Частина 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 328, 392 Цивільного кодексу України, п.п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.ст. 2, 3, 5, 6 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п.п. 2, 5, 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ»,-

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області, Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) - відмовити.

Копію рішення направити відповідачам.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 цього Кодексу.

Суддя

ОСОБА_6