Постанова

Іменем України

30 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 280/460/17

провадження № 61-28957 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Коростишівська районна державна адміністрація Житомирської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Борисюк Р. М., Микитюк О. Ю.,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області (далі Коростишівська РДА), в якому просив зобов'язати відповідача виділити кошти з державного бюджету та провести безоплатний капітальний ремонт належного йому жилого будинку, який розташований по АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що пунктом 8 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено право інвалідів війни на позачерговий безоплатний капітальний ремонт власних жилих будинків. У 2006 році у належному позивачу будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1, був проведений капітальний ремонт на суму 9 783,60 грн. На даний час будинок також потребує капітального ремонту. Згідно акту обстеження житлового будинку позивача, будинок перебуває в задовільному стані, потребує ремонт, а саме: заміна вікон, дверей, штукатурка на стінах всередині. З даного приводу позивач усно звертався до голови Коростишівської РДА, однак відповідь не отримав, питання про проведення капітального ремонту не вирішено. Позивач вважає, що позиція Коростишівської РДА порушує його права як інваліда війни, тому просить суд зобов'язати Коростишівську РДА виділити кошти з державного бюджету та провести капітальний ремонт його житлового будинку.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 27 червня 2017 року у складі судді Пасічного Т. З. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, як інвалід війни, має право на пільгу з проведення безоплатного капітального ремонту належного йому будинку. Разом з тим, у зв'язку з відсутністю фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією передбаченого законом права, яке здійснюється за рахунок відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам в межах затверджених бюджетних призначень на відповідний рік. Оскільки зазначена субвенція не передбачена Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік», то забезпечити проведення робіт, пов'язаних з безоплатним капітальним ремонтом у відповідача не було фінансової можливості.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у позові з інших підстав.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач не надав суду доказів належності йому на праві приватної (спільної) власності будинку, безоплатний капітальний ремонт якого він хоче здійснити, що є його процесуальним обов'язком. Не свідчить про доведеність зазначених обставин наявність відмітки у паспорті позивача про його реєстрацію за вказаною адресою.

Крім того, Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Порядок проведення безоплатного капітального ремонту власних житлових будинків і квартир осіб, що мають право на таку пільгу, а також на першочерговий поточний ремонт житлових будинків і квартир осіб, які мають на це право, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 565 не передбачають захисту порушеного права у спосіб, який просить позивач, зокрема, шляхом покладення на орган виконавчої влади обов'язку виділити кошти з державного бюджету та проведення такого ремонту.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалене ним рішення з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована посиланнями на обставини, якими позивач обґрунтовував заявлений ним позов, зокрема, щодо наявності у нього пільги на здійснення безоплатно капітального ремонту у його будинку відповідачем.

Крім того, позивач послався на те, що апеляційним судом було позбавлено його можливості надати відповідні документи та докази на підтвердження належності йому будинку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду. Справу витребувано із суду першої інстанції.

Інші учасники судового процесу не скористалися своїм правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач є інвалідом війни і у 2016 році звернувся до Коростишівської РДА із заявою про проведення безоплатного капітального ремонту будинку АДРЕСА_1.

26 вересня 2016 комісією проведено відповідне обстеження та встановлено, що вказаний будинок знаходиться в задовільному стані, потребує ремонту, а саме: заміни битого скла у віконних рамах, штукатурки на стінах, побілки.

Відповідно до пункту 8 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон) інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються пільги на позачерговий безоплатний капітальний ремонт власних жилих будинків і квартир та першочерговий поточний ремонт жилих будинків і квартир у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно пунктами 3, 4 Порядку проведення безоплатного капітального ремонту власних житлових будинків і квартир осіб, що мають право на таку пільгу, а також на першочерговий поточний ремонт житлових будинків і квартир осіб, які мають на це право, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 565 (далі - Порядок), для проведення безоплатного капітального ремонту особа, що має право на пільгу, подає до органу виконавчої влади або місцевого самоврядування за місцем свого постійного проживання і реєстрації письмову заяву за формою згідно з додатком 1. Періодичність проведення безоплатного капітального ремонту визначається органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за місцем постійного проживання і реєстрації особи, що має право на пільги, але не частіше одного разу на 10 років.

Для вирішення питання щодо проведення такого ремонту органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування утворюється комісія, яка після обстеження будинку, квартири складає перелік, визначає види і обсяги робіт, які необхідно виконати, з урахуванням строку проведення останнього капітального ремонту та виходячи з переліку основних робіт згідно з додатками 3 і 4, орієнтовної тривалості ефективної експлуатації елементів будинку, квартири, визначеної правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій. За результатами обстеження будинку, квартири складаються дефектний акт, кошторисний розрахунок і визначається загальна вартість капітального ремонту (пункти 7, 8 Порядку).

Рішення про проведення безоплатного капітального ремонту приймається у місячний строк після подання заяви особою, що має право на пільгу (п. 5 Порядку).

Пунктом 16 Порядку визначено, що фінансування витрат, пов'язаних з проведенням безоплатного капітального ремонту і складанням проектно-кошторисної документації, здійснюється за рахунок відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам в межах затверджених бюджетних призначень на відповідний рік.

За змістом пункту 8 частини першої статті 13 Закону та пункту 2 Порядку безоплатному капітальному ремонту підлягає житловий будинок чи квартира, які належать особі, що має право на пільгу, на праві приватної, зокрема спільної, власності.

Суд апеляційної інстанції звернув увагу на відсутність в матеріалах справи доказів належності позивачу на праві приватної (спільної) власності будинку, безоплатний капітальний ремонт якого він має намір здійснити, та правильно виходив з того, що ухвалене ним рішення про відмову у позові, не є перешкодою для звернення у визначений законом спосіб для реалізації вищевказаної пільги на безоплатний капітальний ремонт.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що позивач звернувся до суду не у передбачений законом спосіб, оскільки Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Порядком проведення безоплатного капітального ремонту власних житлових будинків і квартир осіб, що мають право на таку пільгу, а також на першочерговий поточний ремонт житлових будинків і квартир осіб, які мають на це право, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 565, не передбачено способу реалізації пільги на безоплатний ремонт шляхом покладення на орган виконавчої влади обов'язку виділити кошти з державного бюджету на проведення такого ремонту.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Доводи касаційної скарги позивача зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів і обставин, які на його думку можуть бути підставою для проведення безоплатного капітального ремонту будинку, за вказаною ним адресою.

Разом з тим, докази і обставини, на які посилається позивач, були предметом дослідження та оцінки судами під час розгляду справи та додаткового правового аналізу не потребують.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська