Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 334/7556/17 Головуючий у 1-й інстанції Турбіна Т.Ф.
Номер провадження 22-ц/778/2082/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 30 січня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство Банк «ТРАСТ» (далі ПАТ Банк «Траст», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 13.07.2012 року між ПАТ Банк «ТРАСТ» і ОСОБА_4 укладено кредитний договір №R091.0015995, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 17520,00 грн.

Відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі до 11.07.2014 року згідно з Графіком погашення кредиту (Додаток №1 до договору) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 19,99% річних та 2,29% щомісячної комісії за обслуговування кредиту, строком на 24 місяці з щомісячною сплатою частини кредити, відсотків та комісії за користування кредитом.

Відповідач взяті на себе зобовязання не виконує, останній платіж відповідачем був здійснений 30.09.2013 року у сумі 1296,21 грн. Станом на 02.11.2017 року загальна сума заборгованості відповідача перед банком становить 27164,34 грн., з яких 8175,39 грн. заборгованість по кредиту, 760,24 грн. прострочені відсотки за фактичне користування кредитом, 4012,10 грн. прострочена комісія за обслуговування кредиту, 14216,61 грн. пеня.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість у загальному розмірі 27164,34 грн., а також судові витрати у сумі 1600,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ПАТ Банк «ТРАСТ» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк «ТРАСТ» ОСОБА_3 подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове, яким стягнути з ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 27164,34 грн. та судові витрати у сумі 4000 грн.

ПАТ Банк «ТРАСТ» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк «ТРАСТ» ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки ( а.с. 75) до апеляційного суду не зявилася. На адресу апеляційного суду від надійшло клопотання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ Банк «ТРАСТ» ОСОБА_3 про розгляд справи без її участі апеляційну скаргу підтримує просить її задовольнити. ( а.с. 80).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк позовної давності звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, 13.07.2012р. між ПАТ Банк «ТРАСТ» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №R091.0015995, відповідно до умов договору ПАТ Банк «ТРАСТ» надало відповідачу споживчий кредит в сумі 17520,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі згідно із Графіком погашення кредиту за Додатком №1 до Кредитного договору та сплатити за користування кредитом проценти у розмір 19,99% річних та 2,29% щомісячної комісії за обслуговування кредиту, строком на 24 місяці з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом.

Кредит було отримано позивачем 13.07.2012р., що підтверджується меморіальним ордером №Loan-15395 від 13.07.2012р. про перерахування коштів і не заперечується відповідачем.

Відповідно до п. 2.2 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, які є невід'ємною частиною Кредитного договору, відповідач зобовязався своєчасно та у повному обсязі сплачувати позивачу відсотки за користування кредитом та комісії, повертати кредит частинами у сумах та терміни, визначені у графіку платежів.

Відповідно до п. 4.3 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі,за несвоєчасне виконання зобов'язань з погашення заборгованості по кредиту, відповідач зобов'язався сплатити позивачу пеню в розмірі 0,3 % від суми прострочених зобов'язань за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Виходячи з положень ст.ст. 526, 1048-1050, 1054 ЦК України, зобов'язання за договором, в тому числі за договором кредиту, за яким кредитор надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов'язковими для виконання сторонами, мають виконуватися належним чином.

Згідно розрахунку заборгованості, відповідач останній платіж здійснив 30.09.2013р. у сумі 1296,21 грн. Станом на 02.11.2017р. загальна сума заборгованості відповідача перед банком становить 27164,34 грн., з яких 8175,39 грн. заборгованість по кредиту, 760,24 грн. прострочені відсотки за фактичне користування кредитом, 4012,10 грн. прострочена комісія за обслуговування кредиту, 14216,61 грн. пеня.

Розмір заборгованості відповідачем не заперечується.

В суді першої інстанції відповідач заявив про застосування строку позовної давності (т.1 а.с.69-71;176-178)

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14), 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14) та 03 червня 2015 року (№ 6-31цс15).

Умовами кредитного договору передбачено обовязок позичальника погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів і комісії шляхом щомісячних платежів відповідно до Графіку погашення кредиту, розмір обовязкового щомісячного платежу становить 1296,21 грн. Дата останнього платежу, відповідно до графіка 11.07.2014 року.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитним договором до вересня 2013 року, останній платіж був проведений відповідачем 30.09.2013 року.

За таких обставин, звернення Банка до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості за кредитним договором 20.11.2017 року відбулося поза межами строку позовної давності, що з урахуванням наявності заяви відповідача щодо застосування наслідків пропуску позовної давності є підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором.

З урахуванням викладених обставин, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Таким чином, з'ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов обґрунтованого висновку, про те, що ПАТ Банк «ТРАСТ» звернувся до суду 20.11.2017 року, тобто через більше ніж 3 роки від дня (30.09.2013 року) останнього внесення часткового платежу відповідачем, внаслідок чого звернення Банку за захистом своїх прав був за межами позовної давності.

Доводи апеляційної скарги, що кредитний договір діє до повного його виконання не ґрунтується на вимогах законодавства, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України.

Крім того, у кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строком, на який надається кредит - по 14.07.2014 року (Додаток до Памятки клієнта при отриманні кредиту).

Таким чином, строк виконання зобов'язання за кредитним договором настав 14.07.2014 року, і саме з цього моменту почався перебіг позовної давності.

Інші доводи скарги безпідставні та на правильність судового рішення не впливають є черговим повторенням викладення обставин, які зазначалися позивачем у позовній заяві та перевірені судом першої інстанції і не знайшли підтвердження.

Судом першої інстанції у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.07.2018 року.

Головуючий

Судді: