Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 323/2510/17 Головуючий у 1-й інстанції: Смокович М.В.
Провадження № 22-ц/778/2762/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Кухаря С.В.

ОСОБА_2

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, який згодом уточнила.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що в період з 21 лютого 2004 року по 03.04.2017 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Від шлюбу вони мають двох дітей сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу проживають разом з нею.

Відповідач, проживає окремо та ухиляється від виконання свого обовязку щодо утримання дітей, участі у їх вихованні не приймає.

Враховуючи вищевикладене просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 щомісячно з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 травня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі по 1500 грн. на кожну дитину, щомісяця, починаючи з 18 вересня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду, ухвалити нове яким стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей в частці від доходу, а саме 1/3 частину з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив змінити рішення суду, стягнувши з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 2000 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 27 червня 2018 року (а.с.171), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк до 13 липня 2018 року для надання можливих відзивів на апеляційні скарги.

16 липня 2018 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 в якому вона просить залишити його апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на кожну дитину щомісяця суд першої інстанції перш за все виходив з інтересів неповнолітніх дітей, а також принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст. 7 СК України.

Зазначений висновок суду є правильним з огляду на наступне.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини « від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, що в період з 21.02.2004 року по 03.04.2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. (а.с. 9,12).

За час спільного проживання у них народилось двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу залишились проживати разом з матірю ОСОБА_4 (а.с. 10,11,14)

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, утому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Під час розгляду справи районним судом було встановлено, що у квітні 2017 року ОСОБА_3 придбав транспортний засіб ВАЗ 21101 Седан-В 2007 року випуску, вартістю 23891,41 грн., а у вересні 2017 року ним було придбано 55/100 часток обєкту нежитлової нерухомості, складу, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с.Таврійське, вул. Запорізька,185, вартістю 23100,00 грн. (а.с. 90, 94-97)

Також, в матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про будь-яке погіршення стану здоровя платника аліментів ОСОБА_3

Окрім того, будь-яких доказів щодо перебування на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, матеріали справи також не містять.

З урахуванням наведеного, вбачається, що суд першої інстанції розглянувши справу, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь позивача у твердій грошовій сумі у визначеному розмірі, а саме по 1500 грн. на кожну дитину щомісяця.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 як на підставу для зміни рішення суду в частині визначення розміру аліментів з твердої грошової суми на частку від його заробітку (доходу) зазначав, що він має постійний дохід, так як офіційно працевлаштований, а тому і аліменти повинні стягуватись з нього у частці від заробітку (доходу), а не в твердій грошові сумі.

Зазначені доводи є неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, і саме з такими позовними вимогами звернулася до суду ОСОБА_4

Так, наявний в матеріалах справи трудовий договір від 20.11.2017 року, не свідчить про те, що між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_7 існують трудові відносини, оскільки він не містить підпису відповідача.

Окрім того, матеріали справи не містять даних щодо сплати ФОП ОСОБА_7 податків за ОСОБА_3, в звязку з нібито укладеним між ними трудовим договором.

Тобто, будь-яких доказів того, що відповідач офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату в розмірі 3250 грн., що в свою чергу унеможливлює сплату останнім аліментів у визначеному судом розмірі матеріали справи не містять, а тому підстав для зміни розміру аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача, колегія не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 відносно збільшення розміру аліментів з 1500 грн. до 2000 грн., на кожну дитину, слід зазначити наступне.

Так, при визначенні розміру аліментів, районним судом була врахована та обставина, що відповідач за короткий проміжок часу придбав транспортний засіб ВАЗ 21101 Седан-В 2007 року випуску та 55/100 часток обєкту нежитлової нерухомості складу.

Відносно доводів ОСОБА_4 з приводу того, що відповідач здійснює підприємницьку діяльність, в звязку з чим має стабільний дохід, слід зауважити, що на підтвердження даної обставини ОСОБА_4 не було надано жодного доказу, матеріали справи також не містять будь-яких доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 є фізичною-особою підприємцем і здійснює підприємницьку діяльність.

Будь-яких інших належних доказів, які б свідчили, що відповідач в змозі сплачувати аліменти в більшому розмірі матеріали справи не містять, до апеляційної скарги позивач також не надала таких доказів.

В звязку з наведеним, підстав для висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу у більшому розмірі, аніж визначено оскаржуваним рішенням колегія не вбачає.

Інші доводи наведені в апеляційних скаргах не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За наслідками розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини, які мають значення для справи, ухвалив рішення, яке в повній мірі відповідає нормам матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 травня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 20.07.2018 року.

Головуючий:

Судді: