Провадження № 2/235/1555/18
Справа №235/3633/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2018 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Соловйової М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №7 м. Покровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області про відшкодування шкоди, завданої органом місцевого самоврядування,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області про відшкодування шкоди, завданої органом місцевого самоврядування.

Позовна заява вмотивована тим, що 20.02.2018 року Донецьким окружним адміністративним судом прийняте рішення, яким визнано протиправними дії ОСОБА_2 соціального захисту населення Покровської міської ради щодо відмови позивачці у призначені та виплаті допомоги при народження дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобовязано відповідача призначити та здійснити виплату вказаної соціальної допомоги. Вказане рішення набуло законної сили 23.03.2018 року.

Відповідно до інформації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 соціального захисту населення Покровської міської ради за організаційно-правовою формою є органом місцевого самоврядування.

В результаті протиправних дій щодо відмови у призначенні та виплаті допомоги при народженні дитини органом місцевого самоврядування порушено гарантовані Конституцією України право на соціальний захист, право на достатній життєвий рівень для себе, що включає достатнє харчування, одяг, житло, право на державну допомогу.

У звязку з порушенням право позивачки відповідачем, їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які виражаються у відчутті тривоги, розпачу, стресу, повязаному з неможливістю належним чином утримувати новонароджену дитину, забезпечувати її необхідним для її розвитку харчуванням, одягом, оскільки, знаходячись у відпустці по догляду за дитиною вона не мала заробітку або інших засобів для існування. Протиправними діями відповідача були порушені звичайні життєві звязки позивачки, оскільки замість того, щоб виховувати немовля, вона вимушена була звертатися за консультаціями до юристів, а потім до судових органів за захистом своїх прав, тобто докладати додаткових зусиль для відновленні її прав та прав дитини.

Позивачка відчула пригнічення та глибоке розчарування в існуючий системі соціального захисту, оскільки відповідач, який мав би забезпечувати захист прав сімей з дітьми, та сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, навпаки незаконно, на протязі тривалого період (з червня 2017 року по теперішній час) позбавив її та новонароджену дитину основного джерела для існування допомоги при народженні.

Позивачка посилається на ст.56 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійснення ними своїх повноважень.

Моральна шкода, що спричинена неправомірними діями органу місцевого самоврядування має бути відшкодована шляхом безспірного списання коштів місцевого бюджету органом Казначейства за місцезнаходженням відповідача.

Пунктом 15 Практичної інструкції Європейського суду по правам людини, що затверджена згідно з правилом 32 Регламенту Європейського суду по правам людини 28.03.2007 року, визначено, що заявник, який стверджує, що він став жертвою низки порушень, може вимагати загальну суму за всі порушення, або окремі суми за кожне порушення.

Відповідач своїми протиправними діями позбавив позивачку відповідного гарантованого державою рівня матеріальної підтримки у звязку з народженням дитини та позбавив права на державну грошову допомогу на тривалий час, не піклуючись, яким чином позивачка та її дитина може виживати за умови відсутності коштів для існування.

З урахуванням того, що відповідачем у результаті протиправних дій порушені гарантовані Конституцією та Законами України права позивачки, як то:

- право на соціальний захист;

- право на достатній життєвий рівень для себе, що включає достатнє харчування, одяг, житло;

- право на державну допомогу,

то розмір відшкодування за кожне право людини і громадянина, яке було порушено діями органу місцевого самоврядування, не може бути менше розміру гарантованої державною мінімальної заробітної плати, яка встановлена ЗУ «Про державний бюджет на 2018 рік», тобто 3723грн.

Отже розмір моральної шкоди позивачка оцінює у 11169грн. (3723грн. х 3), тобто по 3723грн. за кожне порушене право.

Оцінюючи моральну шкоду, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, позивачка спирається на аналогію закону, оскільки іншими законами, наприклад ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року (стаття 13) розмір моральної шкоди вираховується самі із застосуванням такого критерія, як мінімальна заробітна плата.

На глибину моральних страждань, а відповідно і розмір заявленої моральної шкоди також впливає на те, що відповідач до сих пір не виконав рішення суду ні в добровільному, ні в примусовому порядку, незважаючи на те, що відповідачу відомо про наявність судового рішення. Це спричинило, те, що позивачці потрібно було докладати додаткових зусиль щодо виконання рішення в примусовому порядку та звертатися до виконавчої служби, що підтверджується копією виконавчого листа та копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.05.2018 року. Незважаючи на те, що державний виконавець зазначив про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів, відповідач не виконав його, тобто не виплатив позивачці допомогу при народженні дитини. Також, поведінка відповідача зумовлює у неї постійну психічну напругу, стрес та невпевненість у подальшому житті, що полягає в тому, що протиправна поведінка відповідача щодо неї та її дитини продовжується, обмеження у виплаті належних коштів триває й далі.

Таким чином, порушення прав позивачки органом місцевого самоврядування, встановлене відповідним рішенням суду, а також подальше невиконання його у передбачені законом строки, продовжує спричиняти позивачці душевні страждання, розпач та неспокій до теперішнього часу. Позивачка звертає увагу, що порушення її прав до теперішнього часу не припинено. Кошти за рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.02.2018 року за період з травня 2017 року по теперішній час, не виплачені.

На підставі наведеного, позивачка просить відшкодувати їй моральну шкоду, завдану протиправними діями ОСОБА_2 соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області, стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 11169,00грн. шляхом безспірного списання коштів місцевого бюджету.

Ухвалою суду від 22.06.2018 року відкрито провадження у справі.

Відповідачем ОСОБА_2 соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої органом місцевого самоврядування, з наступних підстав:

20.02.2018 року Донецьким окружним адміністративним судом було прийняте рішення на користь ОСОБА_1 щодо визнання дій управління протиправними у відмові в призначені та виплаті допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, 20.05.2017р.н., та зобовязати управління здійснити виплату соціальної допомоги позивачу.

Статтею 113 Конституції України встановлено, що вищим органом у системі органів виконавчої влади є Кабінет міністрів України, що в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження які є обовязковими до виконання (ст.117).

ОСОБА_2 СЗН, як орган виконавчої влади місцевого підпорядкування уповноважений на виконання функції держави з питань соціального захисту, в своїй діяльності керується чинним законодавством з вказаних питань, а також Постановами КМУ. На час виникнення спірного питання, оскарженого позивачем в судовому порядку, управління в своїх діях керувалось постановою КМУ, а саме №365 від 08.06.2016 року, яка була на той час чинна і виконання якої управління не мало право проігнорувати.

Відмова у виплаті допомоги позивачу відбулася у звязку з поданням нею неправдивої інформації щодо місця її фактичного перебування у місті Покровську. Господар квартири в будинку за адресою: м. Покровськ, м-н «Південний», 5/35 зазначив, що така особа в нього не проживає.

Відповідно до ст.11 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми» та абз.4 п.2 Загальних положень Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми (затв. ПКМУ № 1751 від 27.12.2001 року), призначення і виплата допомоги сімям з дітьми здійснюється органом СЗН за зареєстрованим місцем проживання або місцем фактичного проживання заявника.

У звязку з тим, що позивач зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та має статус внутрішньо переміщеної особи вона мала право звернутись та отримувати допомогу за фактичним місцем проживання, але у звязку з неправдивими відомостями про місце фактичного проживання, відповідно до яких позивач не проживала за вказаною адресою і місце її проживання було не відоме, ОСОБА_1 відмовили у виплаті допомоги.

Так як покриття витрат на виплату допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів, дії управління, як розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня, щодо виконання Державного бюджету регламентується Бюджетним кодексом України і не впливає на терміни їх надходження. Виплата допомоги позивачу була проведена одразу при надходженні коштів з бюджету, а саме 26.06.2018 року на її картковий рахунок в ПАТ «ОЩАДБАНК».

Відповідач вважає, що у звязку з недосконалим та неоднозначним (на думку суду І інстанції) законодавством, яке регулює питання соціальних виплат ВПО управління СЗН Покровської міської ради не може бути відповідачем з відшкодування моральної шкоди за виконання вимог чинних постанов КМУ.

Не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо відшкодування їй моральної шкоди також з тієї причини, що допомога при народженні дитини надається матері на догляд, а не утримання дитини і саме як «допомога» і суми цієї допомоги не можуть розглядатися як основне фінансове джерело сімї. Надаючи допомогу Держава не позбавляє батьків прав самостійно утримувати та виховувати дитину.

Просять суд відмовити в позовних вимогах ОСОБА_1 в повному обсязі.

У відповіді на відзив позивачка зазначила, що твердження відповідача щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.02.2018 року в повному обсязі не відповідає дійсності. За рішення суду відповідач повинен був призначити допомогу при народженні та виплатити її. Натомість відповідач виконав рішення частково, оскільки призначив позивачці соціальну допомогу на дитину на період з 01.05.2017 року по 31.05.2020 року у загальному розмірі 41280,00грн. (одноразова виплата 10320грн. + по 860грн. протягом 36 місяців). Таким чином, на теперішній час згідно з рішенням суду в частині здійснення виплати допомоги відповідач має виплатити 10320грн. одноразової допомоги + 860грн. х 16 місяців (з червня 2017 року по вересень 2018 року), що загалом становить 24080грн. Натомість відповідач 26 червня 2018 року виплатив суму 12900грн., тобто 10320грн. одноразової виплати та 860грн. за червень серпень 2017 року. Інших виплат позивачка не отримувала. Відповідач у відзиві не зазначає про суму виплат. Доказів того, що виплачені всі кошти відповідачем до суду не надано. Крім того, факт невиконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20.02.2018 року підтверджується тим, що виконавче провадження відкрите, згідно з Інформацією із Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 06.09.2018рік. Якщо б відповідач все виплатив, то виконавче провадження було б припинене.

Отже, протиправні дії відповідача тривають та продовжують завдавати позивачці моральних страждань, які виражаються у відчутті тривоги, розпачу, стресу, повязаному з неможливістю належним чином утримувати новонароджену дитину, забезпечувати її необхідним для її розвитку харчуванням, одягом, оскільки, знаходячись у відпустці по догляду за дитиною позивачка не має заробітку або інших засобів для існування. Протиправними діями відповідача порушені її звичайні життєві звязки, оскільки замість того, що виховувати дитину, вона вимушена була звертатися за консультаціями до юристів, до судових органів, органів виконавчої служби за захистом своїх прав, тобто докладати додаткових зусиль для відновлення її прав та прав дитини.

Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На відповідь на відзив відповідач надав заперечення, в якому повідомили, що УСЗН Покровської міської ради Донецької області за рішенням суду від 20.02.2018 року ОСОБА_1 була призначена допомога при народженні дитини: одноразова допомога у розмірі 10320,00грн. за період з 01.05.2017 року по 31.05.2017 року, щомісячна допомога в розмірі 860,00грн. на період 01.06.2017-31.08.2017 року. Зазначена допомога в сумі 12900.00грн. (10320,00 + 860,00 х 3) за період 01.05.2017 31.08.2017р. була перерахована та виплачена ОСОБА_1 на картковий рахунок в ПАТ «Ощадбанк» при надходженні коштів з Державного бюджету України 26.06.2018 року.

З 01.09.2017 року управлінням було призупинено призначення та виплата допомоги у звязку з рішенням начальника управління соціального захисту населення Покровської міської ради №4796 від 02.08.2017 року відповідно до якого позивачу було скасовано довідку ВПО (п.5 ст.12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод ВПО» згідно з яким підставою для скасування дії довідки про взяття на облік ВПО та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про ВПО є подання завідомо недостовірних відомостей).

Таким чином, позивачу була призначена та виплачена допомога по місяць та рік зняття її з обліку ВПО. В цілому управління виконало свої зобовязання за рішенням суду в повному обсязі, що підтверджується довідкою «про виплату щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини».

Просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання позивачка не зявилася, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлена належним чином.

Відповідач - представник ОСОБА_2 соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без участі їх представника, просять відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та зміст спірних правовідносини,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 згідно даних паспорта громадянина України ВТ 206277, виданого Краматорським МВ ГУДМС України в Донецькій області, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4).

Відповідно до довідки від 01 березня 2017 року № взята на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.5).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року у адміністративній справі № 805/485/18-а за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального захисту населення Покровської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії позов ОСОБА_1 задоволено та визнано протиправними дії ОСОБА_2 соціального захисту населення Покровської міської ради щодо відмови у призначенні та виплаті допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5; скасовано рішення про відмову у призначенні державної соціальної допомоги та зобовязано відповідача призначити та здійснити виплату позивачці допомогу при народженні дитини; стягнуто з відповідача на користь позивачки судові витрати в розмірі 704,80грн. (а.с.9-11).

З мотивувальної частини вказаної постанови вбачається, що 21 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила призначити їй допомогу при народженні дитини. Відсутність ОСОБА_1 за адресою, зазначеною в довідці НОМЕР_1, - АДРЕСА_1, встановлена актом обстеження матеріально-побутових умов сімї. На підставі вказаного акту протоколом від 25 липня 2017 року засідання комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам було визначено відмовити ОСОБА_1 у призначенні соціальної виплати. З урахування вищезазначеного висновку комісії і у відповідності з п.13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 08.06.2016 №365 управління соціального захисту населення Покровської міської ради 13 липня 2017 року було прийняте рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини у звязку з тим, що заявник не мешкає за місцем фактичного проживання. Вказані дії управління соціального захисту населення Покровської міської ради визнанні протиправними та рішення про відмову у призначенні державної соціальної допомоги скасовано.

За рішенням суду від 20.02.2018 року ОСОБА_1 була призначена допомога при народженні дитини: одноразова допомога у розмірі 10320,00грн. за період з 01.05.2017 року по 31.05.2017 року, щомісячна допомога в розмірі 860,00грн. на період 01.06.2017-31.08.2017 року (а.с.37). Зазначена допомога в сумі 12900,00грн. (10320,00 + 860,00 х 3) за період 01.05.2017 31.08.2017р. була перерахована та виплачена ОСОБА_1 на картковий рахунок в ПАТ «Ощадбанк» при надходженні коштів з Державного бюджету України 26.06.2018 року.

З 01.09.2017 року управлінням було призупинено призначення та виплата допомоги у звязку з рішенням начальника управління соціального захисту населення Покровської міської ради №4796 від 02.08.2017 року відповідно до якого позивачу було скасовано довідку ВПО (п.5 ст.12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод ВПО» згідно з яким підставою для скасування дії довідки про взяття на облік ВПО та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про ВПО є подання завідомо недостовірних відомостей).

Таким чином, позивачу була призначена та виплачена допомога по місяць та рік зняття її з обліку ВПО.

Частиною першою ст.15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належить відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч.1, п. 2 ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до інформації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 соціального захисту населення Покровської міської ради за організаційно-правовою формою є органом місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина.

Відповідно до пунктів 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відшкодування такої шкоди можливе лише якщо таке передбачене відповідним законом, що визначає порядок і умови її відшкодування. Також передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного ст.ст.16, 23, 1167, 1173 ЦК України, ст.ст.4, 5, 10, 12, 81, 133, 141, 223, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області про відшкодування шкоди, завданої органом місцевого самоврядування, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП НОМЕР_2.

Відповідач: ОСОБА_2 соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області, адреса: Донецька область, м.Покровськ, вул. Поштова, буд.22, .

В судовому засіданні 28 вересня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення виготовлено 8 жовтня 2018 року.

Суддя С.М.Хмельова