Єдиний унікальний номер 243/6158/17 Номер провадження 22-ц/804/776/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Будулуци М.С.,

суддів: Канурної О.Д., Санікової О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Бахмут Донецької області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Слов'янської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Автостандарт СВ», за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання права власності на транспортний засіб (справа № 243/6158/17, суддя Мінаєв І.М., повний текст рішення виготовлено 23 жовтня 2018 року), -

В С Т А Н О В И В:

11 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, Слов?янської філії ТОВ «Автостандарт СВ», за участю третьої особи Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про визнання права власності на транспортний засіб.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 15 серпня 2015 року він вирішив придбати легковий автомобіль Toyota Camry, 2005 року випуску, у ОСОБА_2 Для купівлі автомобілю вони з відповідачем звернулися до приватного нотаріуса ОСОБА_3, від якої отримали витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про те, що зазначений автомобіль у реєстрі обтяжень рухомого майна не перебуває.

26 вересня 2015 року за його рахунок проведено два експертних дослідження автомобіля, якими встановлено, що номери кузову, двигуна не змінювали, конструкція та технічний стан автомобіля відповідає безпеці дорожнього руху.

На підставі зазначених відомостей він за 50 000 грн. через торгівельну організацію Слов'янську філію ТОВ «Автостандарт СВ» придбав у відповідача автомобіль, що підтверджується довідкою-рахунком від 26 вересня 2015 року.

Він сплатив ОСОБА_2 грошові кошти за автомобіль у сумі 50 000 грн., а ОСОБА_2 передав йому автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію.

18 листопада 2015 року до порядку реєстрації транспортних засобів були внесені законодавчі зміни, згідно з якими реєстрація транспортних засобів з зазначеної дати на підставі довідки-рахунку, виданої суб?єктом господарювання, не здійснювалась. Оскільки будь-якої відповідальності за несвоєчасну перереєстрацію транспортного засобу, яка б могла позбавити його права власності на автомобіль, не існує, він продовжував володіти та користуватись автомобілем.

Однак, 07 травня 2017 року він рухався на зазначеному автомобілі по автошляху «Київ-Харків-Довжанський», де був зупинений працівником поліції на блок-посту «БЗС», та йому повідомили, що спрацювала система відео контролю «Рубіж» і має приїхати представник державної виконавчої служби.

Коли приїхав державний виконавець, він пояснив, що постановою державного виконавця від 23 лютого 2017 року оголошено розшук майна (автомобіля) ОСОБА_2

07 травня 2017 року зазначений автомобіль та свідоцтва про його реєстрацію було вилучено державним виконавцем. Просить визнати за ним право власності на автомобіль, посилаючись на неможливість переоформлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу в інший спосіб.

Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Слов'янської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Автостандарт СВ», за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання права власності на транспортний засіб залишено без задоволення.

Із вказаним заочним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права (не застосовано закон, який підлягав застосуванню - ст. 328 ЦК України), при цьому суд не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи письмовим доказам.

На думку позивача, суд першої інстанції, залишаючи позов без задоволення, в обґрунтування своїх висновків зазначив, що позивач не набув права власності на рухому річ, посилаючись при цьому на правові акти, які не регулюють набуття права власності на рухомі речі, а саме - Закон України «Про дорожній рух», Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року.

Також позивач зазначив, що порядок набуття права власності на рухому річ регулюється виключно вимогами ЦК України, котрі не пов'язують набуття права власності на автомобіль з обов'язковою реєстрацію в відповідних органах на відміну від набуття права власності на нерухомі речі.

Відповідно до п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою є довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Не згоден позивач із посиланням суду першої інстанції на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 14 травня 2018 року у справі № 61-10586св18 (233/4107/17).

Позивач вважає, що з моменту оформлення довідки про купівлю продаж автомобілю, він правомірно набув право власності на автомобіль на підставах, встановлених Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду в справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені наступні неоспорені обставини.

Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 47653396 від 15 серпня 2015 року, за номером державної реєстрації НОМЕР_1, інформація в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відсутня (а.с. 12).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу марки Toyota модель Camry, 2005 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_3 (а.с. 13).

Як вбачається з довідки-рахунку № 271938 серії ААЕ від 26 вересня 2015 року, виданої Слов'янською філією ТОВ «Автостандарт СВ», ОСОБА_1 належить легковий автомобіль марки Toyota Camry, номер кузову НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, вартістю 50000 грн. (а.с. 13а).

Відповідно до акту технічної експертизи про відповідність конструкції та технічного стану переобладнаного транспортного засобу вимогам безпеки дорожнього руху № 1906 від 26 вересня 2015 року, конструкція транспортного засобу Toyota Camry, номер кузову НОМЕР_3, відповідає вимогам безпеки дорожнього руху (а.с. 14-15).

З висновку експертного дослідження № 5/63/1290 від 26 вересня 2015 року вбачається, що номер кузова НОМЕР_3, номер двигуна НОМЕР_2, наданого на дослідження транспортного засобу Toyota Camry ЗНГ номерний знак НОМЕР_1, не змінювалися; бланк наданого на дослідження документа «Свідоцтво про реєстрацію ТЗ» серії НОМЕР_5 відповідає бланкам, які є в офіційному обігу; робочий об'єм двигуна НОМЕР_2 складає 2 362 куб. см (а.с.16).

Згідно постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22 серпня 2016 року, відкрито виконавче провадження № 51964907 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 49499305 від 15 березня 2016 року, якою стягнуто з ОСОБА_2 виконавчий збір у сумі 1 485 801,24 грн. (а.с.17).

Постановою державного виконавця від 23 лютого 2017 року у виконавчому провадженні № 51964907 оголошено в розшук транспортні засоби, що належать боржнику ОСОБА_2 3.5, (2008), сірого кольору НОМЕР_6; Toyota Camry 2362, (2005), чорного кольору ДНЗ НОМЕР_1; ВАЗ 2108, (1994) ДНЗ НОМЕР_7 (а.с.18).

Відповідно до постанови державного виконавця від 23 лютого 2017 року, у виконавчому провадженні № 51964907 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 (а.с. 20-21).

Постановою державного виконавця від 07травня 2017 року описано та накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2, а саме на легковий седан Toyota Camry, 2005 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 19).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід'ємно пов'язаний з обов'язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 травня 2018 року у справі № 61-1058св18 (233/4107/17).

Підсумовуючи наведене, суд вказав, що порядок набуття права власності на транспортні засоби пов'язаний з обов'язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Хоча суд і прийняв доводи позивача щодо визначення чинним на час отримання ним довідки-рахунку Порядком такої довідки-рахунку належним документом, на підставі якого здійснюється реєстрація (перереєстрація) транспортного засобу, але зазначив, що право власності на автомобіль у позивача не виникло саме у зв'язку із відсутністю такої реєстрації, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги позивача є безпідставні та його скарга задоволенню не підлягає, з огляду наступне.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Згідно зі ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено законом або договором.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України, (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з оформленням та видачею реєстраційних документів і номерних знаків визначено Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року.

Цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків і який є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень ( пункти 1-2 Порядку).

З п. 7 цього Порядку вбачається, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

З огляду на це, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права.

Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги, то апеляційний суд зазначає наступне.

Твердження заявника про те, що суд застосував неналежні правові акти (Закон України «Про дорожній рух», Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів), та не застосував належний правовий акт (ст. 328 ЦК України), апеляційний суд відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду відносно моменту початку права власності, і необхідності реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу у Сервісних центрах ДАІ.

Також апеляційний суд зазначає, що відповідно до даних з Єдиного державного реєстру МВС України, Toyota Camry, 2005 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 зареєстрована на ОСОБА_2, тобто право власності на автомобіль наступає лише з моменту реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу, про що робляться відмітки в реєстрі.

Такий самий висновок міститься й у постанові Верховну Суду від 14 травня 2018 року у справі № 61-10586св18 (233/4107/17), де зазначено, що законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід'ємно пов'язаний з обов'язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах.

Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу верховенства права, правомірно відмовив у задоволенні заявленого позову.

Отже, оскаржуване рішення постановлено судом першої інстанції з додержанням норм права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: