РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018

м.Харків

Справа № 639/5978/17

провадження 2/639/349/18

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Тущенко Т.В.

учасники справи:

позивач-Мокерова В.О.

відповідачі-Мокеров В.І., ОСОБА_1

представник позивача-Міщенко Н.О.

представник відповідача- Шкодін Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про виселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 у жовтні 2017 року звернулася до суду з позовом до сина ОСОБА_3 про виселення його з квартири 28 по пров.Титаренківському, 12 у м.Харкові, яка належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 23.05.1998 року. В подальшому ОСОБА_2 уточнила свої позовні вимоги, предявивши позов про виселення і до ОСОБА_1-дружини ОСОБА_3

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 мотивує тим,що відповідач без її дозволу та згоди вселив в квартиру співмешканку ОСОБА_1 разом з малолітнім сином, які зареєстровані за іншою адресою, вони створили для неї нестерпні умови, усвідомлюючи її стан здоровя, наявність онкозахворювання та встановлення 1 групи інвалідності, поводять себе грубо, використовують нецензурну лайку, вчиняють конфлікти та сварки, принижують її честь і гідність, припускають образливі та антилюдські вирази, що спричиняють моральні тортури з метою пришвидшення доведення до смерті позивача. Все це проходить в присутності також і малолітньої дитини.

ОСОБА_2 зазначає, що незаконні дії відповідачів ставали приводом неодноразового звернення до поліції з проханням захисту від тортур на насильства, як морального, так і фізичного . Крім того, позивач , обгрунтовуючи свої вимоги посилалась на те, що відповідачі жодним чином не приймають участі в утриманні житла, оплаті житлово-комунальних послуг, не допомагають матеріально позивачу, яка потребує постійного стороннього догляду, проходить курси лікування і має протипоказання на нервові навантаження та стреси. Відповідачу ОСОБА_1 належить однокімнатна квартиру, вона не працює, син має будинок , що перейшов йому в порядку спадкування ( а.с. 42-43).

Відповідач ОСОБА_3 надав свої письмові заперечення, в яких посилається на те, що у спірній квартирі він постійно проживає 27 років, іншого житлового приміщення не має, вселення дружини та дитини відбулось за згодою позивача відповідно до абзацу 2 ст. 156 ЖК УСРС, комунальні послуги оплачує, дбає про житло. В судовому засіданні відповідач стверджував, що свої спадкові права за заповітом він не оформив ( а.с.87).

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала, стверджуючи, що вона вселилась у квітні 2017 року до ОСОБА_3 , з яким перебувала у фактичних шлюбних відносинах, позивач не висловлювала своїх заперечень проти її проживання, в подальшому між нею і ОСОБА_2 склались неприязні стосунки, вони не розмовляють, ніяких скандалів не відбувається, а свари провокує сама позивач.

У відповіді на відзив ОСОБА_2 зазначила, що за дружиною відповідача ОСОБА_1 зареєстрована кв. 42, що знаходиться по вул.Шарикова, 38 в м.Харкові, на момент вселення у позивача не було отримано згоди, оскільки відповідачі одружилися значно пізніше вселення, а саме у травні 2018 року, тобто після подачі позову. До звернення ОСОБА_2 з позовом до суду відповідачі не приймали участі в оплаті комунальних послуг. Виселення з квартири сина і його сімї мотивує також підставами, передбаченими ст. 116 ЖК України - систематичним порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших осіб, які проживають з ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. При цьому позов предявлено за положеннями ст.ст. 317, 321, 391 ЦК України.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи та оцінивши надані докази приходить до наступного.

Спірною є трикімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1 загальною площею 71,6 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого 23.05.1998 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2097 .Право власності зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 19.02.2011 ( а.с. 7,8).

Довідкою про склад сімї, складеною обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Мрамор-2» № 40 від 05.10.2017 підтверджено, що в квартирі зареєстрована ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 ( а.с. 14).

Сторони не оспорюють факт вселення в квартиру у 2017 році ОСОБА_1 разом з малолітнім сином, проте з матеріалів справи вбачається, що таке вселення відбулося з порушенням встановлених норм, оскільки ОСОБА_2, як власник квартири, не висловила своєї письмової згоди на проживання ОСОБА_1

Доводи ОСОБА_1 про законність її вселення до чоловіка , згода позивача на її проживання, відсутність сварок в квартирі суперечать встановленим обставинам справи. На час вселення в квартиру ОСОБА_1 не перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Відповідачем не надано належних та допустимих доказів дотримання нею порядку вселення в житлове приміщення.Крім того, позивач ОСОБА_2 вже 29.09.2017 р.звернулась до поліції зі скаргами на дії ОСОБА_1, яка влаштувала сварку, штовхала її, висловлювалась брутальною лайкою.

Відповідно до висновку дільничного офіцеру поліції сектору превенції патрульної поліції Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області від 23.10.2017 р. , за зверненням ОСОБА_2 на протиправні дії ОСОБА_1, з позивачем та ОСОБА_1 проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення вчинення сварок та скандалів ( а.с. 47).

За інформацією, що випливає з наданих позивачем виписок із медичної картки хворого на злоякісне утворення, витягу з амбулаторної картки Обласного центру онкології, довідки МСЕК ОСОБА_2 є інвалідом першої групи з червня 2017 року, потребує постійного стороннього догляду, періодичного лікування, проведення курсів хіміотерапії. Отже, будь-які стреси, психоемоційні перевантаження позивачу протипоказані (а.с. 10, 15-22 ).

На підтвердження своїх доводів про неможливість сумісного проживання з відповідачами, їх неправомірних дій ОСОБА_2 надала довідки КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 01-1257/М від 22.11.2017, № 01-676/М від 01.08.2018 р., з яких вбачається, що 29.09.2017 року до ОСОБА_2 виїжджала бригада екстреної медичної допомоги і був поставлений попередній діагноз: забій мяких тканин обличчя зліва, гостра реакція на стрес, гіпертонічна хвороба, кризова течія. 24.07.2018 р. після огляду бригадою екстреної допомоги встановлена наявність у ОСОБА_2 гіпертонічної кризи (а.с. 46,72).

За висновками Новобаварського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області від 10.10. 2017 р., за заявою ОСОБА_2, яка 19.09.2017 р. звернулась із заявою про вжиття заходів до свого сина, що вчиняє по відношенню до неї протиправні дії, влаштував сварку, у відношенні ОСОБА_3 складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 173-2 КУпАП . Постановою Жовтневого районного суду м.Харкова від 24.01.2018 р., провадження по адміністративній справі закрито у звязку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП ( а.с. 49).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, за повідомленням 31.07.2018 р. ОСОБА_2, відкрито кримінальне провадження 0000215 з правовою кваліфікацією- ч.1 ст. 125 КК України за фактом спричинення ОСОБА_2 за місцем її проживання 24.07.2018 р. тілесного ушкодження невстановленою особою.

Відповідно до частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Частиною третьою статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб повязане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

За правилами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до положень ст.ст. 16, 391 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Оскільки ОСОБА_1 не має самостійного права користуватися квартирою 28 по пров.Титаренківському, 12 в м.Харкові, вона зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, її проживання в спірній квартирі , яка належить ОСОБА_2 є перешкодою для власника у здійсненні прав, передбачених ч. 1 ст. 383 ЦК України.

Таким чином, суд визнає, що ОСОБА_1 порушила права власника житла на володіння, користування, розпорядження майном, тому ОСОБА_2 вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права, отже ОСОБА_1 підлягає виселенню з квартири без надання іншого житла.

Що стосується вимог ОСОБА_2 про виселення сина ОСОБА_3, то в цієї частині позову суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного.

Статтею 156 ЖК УРСР визначено,що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За положеннями частини першої статті 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

В пункті 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

Тобто, відносини між власником житла та членами його сім'ї є сервітутом.

Припинення сімейних відносин з власником помешкання не припиняє житлового сервітуту.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проживає в квартирі за згодою власника та зареєстрований на житловій площі, іншого житла на час розгляду справи не має.

З наданого позивачем повідомлення приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5 № 217/02-14 від 22.11.2017 р. випливає, що після померлого ОСОБА_6, яка настала 15.11.2017 р. залишено заповіт. ОСОБА_3 не заперечує проти того, що він є спадкоємцем за заповітом, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але оформити спадкові права та користуватися частиною будинку 116 по Григорівському шосе в м.Харкові не має можливості, оскільки вона зайнята одним із спадкоємців за законом та триває судовий спір щодо визнання заповіту недійсним.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомості, сформованої 18.10.2018 р. підтверджено, що за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно не зареєстровано, 13.10.2017 р. за рішенням Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3

До матеріалів справи додані квитанції про сплату ОСОБА_3комунальних послуг з березня по листопад 2018 р. ( а.с.88-112).

З урахуванням того, що відповідач ОСОБА_3 добровільно не відмовлявся від свого права користуванням спірним житлом, суд вважає, що правових підстав для такого позбавлення не мається.

Суд також зазначає, що відповідно до п.17 постанови пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Посилання ОСОБА_2 на висновки правоохоронних органів щодо звернення з приводу сварок, які вчиняє відповідач ОСОБА_3, існування кримінального провадження можуть свідчати про порушення відповідачем правил співжиття, проте відсутні відомості про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КупАП. Крім того, виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення в зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі, можливе за умови, що заходи запобігання і громадського впливу, застосовані до нього, виявились безрезультатними.

Доказів щодо вжиття попередження і громадського впливу, які б підтверджували систематичні порушення правил співжиття, псування майна чи його пошкодження, матеріали справи не містять.

Отже, предявлення позивачем ОСОБА_2 позову до ОСОБА_3 про виселення є передчасним, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 81, 133, 141, 264, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_1 з квартири 28 буд. 12 по пров.Титаренківському в м.Харкові, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп.

В іншій частині у позові ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий 14.02.2007 року Жовтневим РВ ГУМВС України в Харківській обл., прож.м.Харків, АДРЕСА_2).

Відповідачі ОСОБА_3 ( прож.м.Харків, пр..Титаренківський, 12, кв. 28).

ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_3, НОМЕР_4, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2).

Повне судове рішення складено 02.01.2019.

СУДДЯ -