Постанова

Іменем України

27 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 569/14857/15-ц

провадження № 61-42881св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представники відповідача: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

третя особа - Перша рівненська державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 квітня 2018 року в складі судді Ковальова І. М. та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2018 року в складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В.,

Гордійчук С. О.,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - Перша рівненська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що 26 квітня 1969 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 було зареєстровано шлюб, який 09 березня 1983 року розірвано. Під час шлюбу у них народилася донька ОСОБА_6 Зазначала, що з осені 1999 року ОСОБА_10, який був її рідним братом почав проживати з нею та її сім'єю, а з грудня 2005 року проживав з її дядьком ОСОБА_11 у квартирі АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер.

За час життя ОСОБА_10 не склав заповіт на випадок своєї смерті, а тому спадкування його всіх прав та обов'язків здійснюється за законом спадкоємцями в порядку черговості.

Позивач вважала, що ОСОБА_6 повинна бути усунена від права на спадкування після смерті ОСОБА_10, оскільки не надавала останньому ніякої допомоги, хоча він її потребував, не приймала участі у догляді за ним, не цікавилась станом його здоров'я та не відвідувала його, а відповідач мала можливість її надавати і надавала.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просила суд усунути ОСОБА_6 від права на спадкування за законом спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_10

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 квітня

2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що факт свідомого ухилення відповідача від виконання обов'язку по догляду та наданню допомоги спадкодавцю не доведений належними та допустимими доказами, так само як і факт, що спадкодавець потребував такої допомоги.

У серпні 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, а висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, подала до Верховного Судувідзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

У листопаді 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду відповідь на відзив представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, у якому зазначила, що відзив представника відповідача суперечить дійсним обставинам справи і зібраним доказам, містить в собі надумані висновки, перекручення тих або інших фактів, помилкове тлумачення норм закону на свій суб'єктивний розсуд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною п'ятою статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснено, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування, відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, враховуючи те, що позивачем не надано, а судом не здобуто доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, та не доведено, що вона вчиняла умисні дії чи бездіяла, щоб ухилитися від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська