Справа № 212/5962/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2018 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді: Козлова Ю.В.
за участю секретаря судового засідання: Стрижак Є.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Виконавчий комітет Покровської районної у місті Ради в особі відділу реєстрації місця проживання громадян м.Кривого Рогу про усунення перешкод в користуванні власністю, -
10 серпня 2018 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 В обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1. В належній їй квартирі зареєстрований її колишній чоловік - відповідач ОСОБА_3, який з 2008 року не мешкає за місцем реєстрації, у 2010 році шлюб між сторонами розірвано. Зазначила, що відповідач обіцяв знятися з реєстраційного обліку у добровільному порядку, однак цього не зробив. На відповідача нараховується оплата за комунальні послуги, які позивачка змушена оплачувати самостійно. На даний час реєстрація відповідача, позбавляє позивачку права скористатись допомогою держави на оплату комунальних послуг, у вигляді субсидії, права користування, володіння та розпорядження власністю. На підставі зазначеного ОСОБА_2 звернулася до суду із цим позовом.
Ухвалою суду від 28 серпня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року розгляд справи відкладено через неявку відповідача.
Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю спираючись на аргументацію, що наведена у позові.
Представник третьої особи - Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради Язвенко Т.Ю. до суду не з'явилась, до початку розгляду справи надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечувала.
Згідно зі ст.211 ЦПК України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надіслана на його адресу поштова кореспонденція повернута до суду через сплив строку зберігання. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України. Письмового відзиву на позовну заяву або ж клопотання про відкладення розгляду справи та відповідач суду не надав.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Наявних у справі матеріалів про права та обов'язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступне.
Відповідно договору купівлі-продажу від 12 листопада 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Умріхіною К.А. позивачка ОСОБА_2 купувала трикімнатну квартиру АДРЕСА_1
Позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 з 20 жовтня 1990 року перебували в зареєстрованому шлюбі про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане Жовтневим р/в ЗАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис № 124.
09 листопада 2010 року шлюб між сторонами було розірвано Жовтневим відділом РАЦС КМУЮ Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 464 - свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_1
12 листопада 2002 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 придбано у власність квартиру № АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Умріхіною К.А.
Згідно довідок, виданих відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради, що містяться в матеріалах справи в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3- з 30 січня 2003 року по теперішній час.
З акту, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1, підписи яких затверджені директором ПП «Домініум» від 08 серпня 2018 року вбачається, що ОСОБА_3 з січня 2008 року в квартирі, за місцем реєстрації не проживає. Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що відповідач дійсно не проживає в квартирі з 2008 року. Сторони у перебували у шлюбі з 90-х років. Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що знає сім'ю ОСОБА_3 багато часу, відповідач дійсно не проживає з 2008 року за вказаною адресою, у 2010 році сторони розірвали шлюб.
Згiдно положень ст.4 ЦПК України суд, здiйснюючи правосуддя захищає права, свободи та iнтереси фiзичних осiб у спосiб, визначений законами України. Перелiк способу захисту цивiльних прав та iнтересiв мiститься в статтi 16 ЦК України. Цей перелiк не є вичерпним i суд може захистити цивiльне право або інтерес iншим способом, що встановлений законом або договором.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно чч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 1990 року по 09 листопада 2010 року. Саме в період шлюбу, а саме 12 листопада 2002 року позивачкою ОСОБА_2 було придбано квартиру АДРЕСА_1. В розумінні ст.60 СК України, зазначена квартира має статус спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 22 КпШС, в редакції, чинній на момент набуття спірної квартири у власність, передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим майном.
У відповідності до ст.1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Посилання позивачки на те, що колишній чоловік ОСОБА_3 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 2008 року, в даному випадку не є підставою для визнання останнього таким, що втратив право користування квартирою, котра була придбана сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі і є їх сумісною власністю. У будь-якому випадку руйнування класичної тріади (володію, користуюсь, розпоряджаюсь), на якій базується інститут права власності - неприпустиме за будь-яких умов в державі Україна, яка визнає право власності як одну з підвалин розбудови громадянського суспільства.
Оскільки доказів належності позивачці ОСОБА_2 спірної квартири АДРЕСА_1 на праві приватної, а не спільної сумісної власності, а також доказів про припинення права власності відповідача на вказану квартиру позивачка суду не надала, тому відсутні підстави для визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - а саме квартирою АДРЕСА_1.
В даному випадку положення ч.2 ст.405 ЦК України не розповсюджується на спірні правовідносини, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову.
Аналогічну позицію підтримав також Верховний суд у своїй постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 647/1683/15ц. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 76-81, 89, 90-92, 258, 263, 265, 273, 280-283 ЦПК України, ст.405 ЦК України, ст.60 СК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривому Розі ради в особі відділу реєстрації місця проживання громадян про усунення перешкод в користуванні власністю - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривий Ріг Дніпропетровської області.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення виготовлено 28 грудня 2018 року.
Суддя: Ю. В. Козлов