КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 244/4801/13-ц
Провадження №2-в/319/15/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року смт. Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Мальованого В.О.,

при секретарі Синяковій О.І.,

за відсутності осіб, що приймають участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні ухвалу Верховного суду № 244/4801/13-ц від 10 липня 2018 року про відновлення втраченого судового провадження в цивільній справі № 244/4801/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобілів недійсним, встановлення факту спільного проживання однією сім"єю, визнання спільною сумісною власністю майна, -

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2018 року на адресу Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла ухвала Верховного суду від 10 липня 2018 року про відновлення втраченого судового провадження в цивільній справі № 244/4801/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобілів недійсним, встановлення факту спільного проживання однією сім"єю , визнання спільною сумісною власністю майна, матеріали якої втрачено.

В ухвалі зазначено, що у травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Сніжнянського міського суду Донецької області від 12 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 28 квітня 2014 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2014 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сніжнянського міського суду Донецької області від 12 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 28 квітня 2014 року і витребувано справу із Сніжнянського міського суду Донецької області.

Касаційну скаргу разом із доданими до неї матеріалами передано до Верховного Суду.

Станом на 10 липня 2018 року через розташування Сніжнянського міського суду Донецької областіу районі проведення антитерористичної операції справа на адресу суду касаційної інстанції не надійшла, що унеможливлює її розгляд у касаційному порядку Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду.

З інформації, наданої 20 липня 2015 року Куйбишевським районним судом Запорізької області на запит Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вбачається, що цивільна справа № 244/4801/13-ц до Куйбишевського районного суду Запорізької області станом на 20 липня 2015 року не надходила.

З огляду на вказане, враховуючи тривалий термін ненадходження витребуваної справи до суду касаційної інстанції, є підстави вважати, що судове провадження у вказаній справі втрачене.

Сторони до судового засідання не зявилися, були повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.ст. 488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 27/0/38-14 від 02.09.2014 року «Про визначення територіальної підсудності справ» розгляд справ підсудних Сніжнянському міському суду Донецької області (розташований у районі проведення АТО), здійснюється Куйбишевським районним судом Запорізької області.

Рішенням Сніжнянського міського суду Донецької області від 12 березня 2014 року у цивільній справі №244/4801/13-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобілів недійсним, встановлення факту спільного проживання однією сімєю, визнання спільною сумісною власністю майна, в позові відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 28 квітня 2014 року у цивільній справі № 244/4801/13-ц алеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Сніжнянського міського суду Донецької області від 12 березня 2014 року залишено без з мін.

ВІдповідно до ст.489-491 ЦПК України, втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду. Заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду в письмовій формі.

У заяві повинно бути зазначено:

1) про відновлення якого судового провадження або якої його частини просить заявник;

2) які особи брали участь у справі і в якому процесуальному статусі, їх найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові, за його наявності, для фізичних осіб), їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб); ідентифікаційні коди юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України або реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб), за його наявності, або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України - якщо відповідні дані відомі заявникові;

3) номери засобів звязку учасників судового процесу (телефон, факс, засоби електронного звязку, офіційна електронна адреса тощо) - якщо вони відомі заявникові;

4) наявні у заявника відомості про обставини втрати судового провадження, місцезнаходження копій матеріалів провадження або даних стосовно таких копій;

5) документи, відновлення яких заявник вважає необхідним і з якою метою.

До заяви про відновлення втраченого судового провадження додаються документи або їх копії, навіть якщо вони не посвідчені в установленому порядку, що збереглися в заявника або у справі, копії заяви відповідно до кількості учасників справи, а у разі необхідності - клопотання про поновлення строку на подання заяви про відновлення втраченого судового провадження.

Заява про відновлення втраченого судового провадження може бути подана до суду незалежно від строку зберігання судового провадження, крім випадку, передбаченого частиною пятою цієї статті.

Заява про відновлення втраченого судового провадження для виконання судового рішення може бути подана до закінчення строку предявлення виконавчого документа до виконання. Суд може поновити зазначений строк, якщо за клопотанням заявника визнає причини його пропуску поважними.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», дію якого зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р, місто Сніжне відноситься до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р, місто Сніжне Донецької області відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 252-VІІ та постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІ, місто Сніжне Донецької області визнане тимчасово окупованою територією.

Враховуючи викладене, у суду є всі підстави вважати, що матеріали цивільної справи № 244/4801/13-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобілів недійсним, встановлення факту спільного проживання однією сімєю, визнання спільною сумісною власністю майна, що перебували в провадженні Сніжнянського міського суду Донецької області були втрачені, оскільки суд знаходиться на окупованій території.

Для відновлення втрачених матеріалів судового провадження за ініціативою Верховного суду, до суду було надано копію рішення Сніжнянського міського суду Донецької області від 12 березня 2014 року, яке внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень, копію рішення Апеляційного суду Донецької області від 28 квітня 2014 року, копію касаційної скарги ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вх.№37497/0/6-14 від 22.05.2014року, для їх приєднання та вирішення питання щодо можливості відновлення втрачених матеріалів судового провадження.

Дослідивши та перевіривши в судовому засіданні всі надані та зібрані документи судового провадження, суд вважає установленим зміст наданих документів судового провадження, на підставі досліджених судових рішень, прийнятих Сніжнянським міським судом Донецької області, які внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому вважає можливим відновити матеріали судового провадження в цивільній справі № 244/4801/13-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобілів недійсним, встановлення факту спільного проживання однією сімєю, визнання спільною сумісною власністю майна,в частині судових рішень першої та апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 488-494 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Відновити матеріали втраченого судового провадження в цивільній справі №244/4801/13-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобілів недійсним, встановлення факту спільного проживання однією сімєю, визнання спільною сумісною власністю майна, в частині наступних матеріалів:

-копія рішення Сніжнянського міського суду Донецької області від 12 березня 2014 року про відмову в задоволенні позовних вимог , наступного змісту:

"

Справа № 244/4801/13-ц

Провадження № 2/244/38/2014

Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

"12" березня 2014 р. Сніжнянський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Варнавської Л.О.,

при секретарі Сухоненко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сніжне позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобілів недійсним, встановлення факту спільного проживання однією сімєю, визнання спільною сумісною власністю майна, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобілів недійсним, встановлення факту спільного проживання однією сімєю, визнання спільною сумісною власністю майна. Посилається на таке. 07.10.2013 року позивачка в позові зазначила, що вона спільно з ОСОБА_2 придбала автомобіль Фольксваген моделі «Транспортер», 1996 року випуску, держномер АН3705НН; автомобіль «Мерседес-Бенц» модель «Спринтер», 2006 року випуску держномер АН0206ІС» автомобіль «Мерседес Бенц», модель «Спринтер-316», 2005 року випуску, держномер АН4838КХ. Згідно рішення Сніжнянського міського суду Донецької області від 05.08.2013 року вказані автомобілі було визнано спільним сумісним майном, яке набуте під час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Згідно інформації відділу РЕР з обслуговування м. Торез та м. Сніжне при УДАІ вказані автомобілі 20.03.2013 року булі зняті з обліку власником для реалізації та по теперішній час зареєстровано за ОСОБА_4 Позивачка просила визнати договору купівлі-продажу автомобілів укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 недійсними. 18.11.2013 року позивачка доповнила позовні вимоги, зазначила, що вона з ОСОБА_2 проживала спільно однією родиною, не знаходячись у шлюбі між собою в період з січня 2009 року по лютий 2013 року. Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2. З відповідачем ОСОБА_2 вони разом проживали в м. Сніжне, дитина наглядалася педіатрами м. Сніжне. З відповідачем ОСОБА_2, проживали однією родиною, не знаходячись у шлюбі між собою придбали вищезазначені автомобілі. Просить встановити факт спільного проживання однією родиною без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з січня 2009 року по лютий 2013 року. Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль Фольксваген моделі «Транспортер», 1996 року випуску, держномер АН3705НН; автомобіль «Мерседес-Бенц» модель «Спринтер», 2006 року випуску держномер АН0206ІС»; автомобіль «» «Мерседес Бенц», модель «Спринтер-316», 2005 року випуску, держномер АН4838КХ.

Позивачка та її представник за договором адвокат ОСОБА_6 позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та їх представник за довіреністю ОСОБА_7 позов не визнали в повному обсязі. ОСОБА_2 в письмових запереченнях пояснив, що рішення Сніжнянського міського суду Донецької області від 05.08.2013 року, на яке посилається позивачка скасоване ухвалою Апеляційного суду Донецької області, в позові ОСОБА_1 відмовлено. ОСОБА_2 зазначає, що він разом з позивачкою не проживав однією сімєю, не вів спільного господарства, не мав спільного бюджету. Вважає, що аналогічний спір за позовом позивачки до нього вже вирішений Апеляційним судом Донецької області, тому справа підлягає закриттю.

Відповідач ОСОБА_4 в письмових запереченнях пояснив, що позивачка знаходилась на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Амвросіївської районної державної адміністрації з листопада 2008 року по червень 2013 року де отримувала допомогу по вагітності та пологам, при народженні дитини, по догляду за дитиною, допомогу малозабезпеченим сімям. ОСОБА_2 у склад сімї включений не був, декларація про його доходи не подавалась, ОСОБА_1 зазначала, що у шлюбі не знаходиться, з особою, від якого має дитину не проживає. Також зазначала, що транспортних засобів не придбала, проживає в будинку своїх батьків. ОСОБА_4 зазначає, що він, знаходячись у шлюбі з ОСОБА_8 за спільні кошти придбав оспорювані автомобілі у сина.

Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали, суд прийшов до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини.

13.08.2011 року народився ОСОБА_5, батьком якого є ОСОБА_2, матірю ОСОБА_1, про що зроблено актовий запис у виконкомі Успенської сільської ради Амвросіївського району Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.25 т.2).

28.04.2010 року відділі реєстрації актів цивільного стану Амвросіївського районного управління юстиції зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 (т.2 а.с.27).

Згідно листа №03-870 від 03.03.2014 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПтаСЗН м. Сніжне з 01.07.2013 року та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на сина ОСОБА_5 з 01.07.2013 року по теперішній час (т.2 а.с. 97).

Як вбачається з наданих сторонами документів ОСОБА_1 з 12.11.2008 року по 30.06.2013 р. знаходилась на обліку в УПтаСЗН Амвросіївської райдержадміністрації та отримувала на сина ОСОБА_5 допомогу при народженні з 01.08.2011 року по 30.06.2013 р., малозабезпеченим сімям з 01.07.2012 року по 31.12.2012 р., з 01.02.2013 р. по 30.06.2013 р. по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 19.10.2011 року по 30.06.2013 р. (т.2 а.с. 168,167).

Згідно листа №9/15-1245 від 17.04.2013 року відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи з обслуговування м. Тореза та м. Сніжне автомобіль Фольксваген моделі «Транспортер», 1996 року випуску, держномер АН3705НН було зареєстровано 01.12.2010 року в ВРЕР за ОСОБА_2 на підставі довідки рахунку КІМ 395798 від 26.11.2010 року. 20.03.2013 року вказаний автомобіль знято з обліку власником для реалізації. З 20.03.2013 року по теперішній час цей автомобіль зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку від 20.03.2013 р. Автомобіль «Мерседес-Бенц» модель «Спринтер», 2006 року випуску держномер АН0206ІС» було зареєстровано 23.11.2012 року в ВРЕР за ОСОБА_2 на підставі довідки рахунку ДПІ 861655 від 22.11.2012 року. 20.03.2013 року вказаний автомобіль знято з обліку власником для реалізації. З 20.03.2013 року по теперішній час цей автомобіль зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку від 20.03.2013 р. Автомобіль «Мерседес Бенц», модель «Спринтер-316», 2005 року випуску, держномер АН4838КХ було зареєстровано 22.12.2012 року в ВРЕР за ОСОБА_2 на підставі довідки рахунку ДПІ 927811 від 20.12.2012 року. 20.03.2013 року вказаний автомобіль знято з обліку власником для реалізації. З 20.03.2013 року по теперішній час цей автомобіль зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку від 20.03.2013 р. (т.1 а.с.8).

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто ті самі правила, що й для подружжя.

За ч. 2 ст. 3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. Правило частини другої коментованої статті є спеціально розрахованим на майнові відносини осіб, які проживають однією сім'єю.

Позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог щодо факту спільного проживання однією родиною без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з січня 2009 року по лютий 2013 року посилається на факт народження спільної дитини, спільні фото, показання свідків.

З боку позивачки були допитані свідки: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16

З боку відповідачів були допитані свідки: ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що знайома з ОСОБА_1 з липня 2010 року, познайомились на дитячій площадці на селищі шахти 18, де вона разом із чоловіком ОСОБА_23 тимчасово проживала до листопада 2010 року. В цей період ОСОБА_23 разом із старшим сином ОСОБА_24 вона бачила під час спільних прогулянок. В 2010 році вона разом із чоловіком були в гостях у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вул.. Магнітогорській. Після того, як змінили місце проживання вони особисто не спілкувались, підтримували стосунки телефонними перемовами. Але, 31 грудня 2012 року вона разом із чоловіком приїхали привітати з днем народження старшого сина ОСОБА_1 ОСОБА_24 в квартиру по вул.. Магнітогорській, знаходились нетривалий час, подарували подарунок та поїхали. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що вони збиралися з ОСОБА_2 реєструвати шлюб.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що знає ОСОБА_1 з 2010 року. Йому відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали спільно по вул.. Магнітогорській. Бачились разом коли проживали на селищі шахти 18.

Свідок ОСОБА_25 пояснив, що ОСОБА_1 його знайома. В квітні 2012 року під час проводів в армію брата ОСОБА_1 ОСОБА_20 він бачив разом ОСОБА_1 та ОСОБА_2. В літку 2012 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та інші особи приїздили на рибалку в с. Успенка.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що він є батьком ОСОБА_1. ОСОБА_26 разом із ОСОБА_2 проживали в цивільному шлюбі в м. Сніжне по вул. Строітелей, 12 від цих відношень є син ОСОБА_27. Пояснив, що в них був спільний бюджет. ОСОБА_26 та ОСОБА_28 неодноразово приїздили в гости до нього. За час спільного проживання придбали пилесмог, компютер. ОСОБА_2 та його брат придбали мікроавтобуси.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що він брат ОСОБА_1. ОСОБА_26 та ОСОБА_28 почали проживати разом з вересня 2010 року по вул. Магнітогорській в м. Сніжне. Коли він приїздив в гості до сестри ОСОБА_2 не бачив, оскільки той був на роботі. 23.04.2012 року під на його проводи в армію приїздив ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона хрещена мати ОСОБА_29 старшого сина ОСОБА_26. Їй відомо, що ОСОБА_14 та ОСОБА_2 познайомились восени 2009 року, взимку почали разом проживати по вул.. Магнітогорській. Взимку 2011 року вона також проживала на селищі шахти 18, тому майже кожен день навідувала ОСОБА_14. ОСОБА_26 та ОСОБА_28 проживали в квартирі по вул.. Магнітогорській, але меблів майже не було. Після того, як народився ОСОБА_5, купили меблі на дитячі гроші. 09.02.2013 року в неї (ОСОБА_14) було весілля, а ОСОБА_2 возив їх гостей. Незабаром після цієї події ОСОБА_14 та ОСОБА_2 розійшлися. Також пояснила, що влітку 2011 року ОСОБА_14 та ОСОБА_2 разом відпочивали на морі, а саме ОСОБА_2, як водій мікроавтобусу безоплатно привіз ОСОБА_14 та ОСОБА_29, а ввечері поїхав в м. Сніжне відвозив інших пасажирів. ОСОБА_24 ходив до дитсадку на шахті №22. 31.12.2012 року у ОСОБА_29 був день народження, на який приходили батьки ОСОБА_30. В пологовий будинок до ОСОБА_14 також приходив ОСОБА_2 та його мати.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона є матірю позивачки. В 2009 році ОСОБА_14 та ОСОБА_2 познайомились, в 2010 році переїхала в м. Сніжне де проживала на шахті 18. потім вони забрали старшого сина ОСОБА_26 ОСОБА_24, потім народився ОСОБА_5. На початку 2013 року ОСОБА_14 приїхала в гості до неї, а ввечері їм ОСОБА_2 перевіз речі ОСОБА_14. Пояснила, що ОСОБА_14 навчалась у ВИШі, за навчання сплачувала свідок. За які кошти існувала сімя ОСОБА_14 їй не відомо, знає, що донька отримувала допомогу на дітей від держави, та деколи просила невеликі кошти на потреби.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що він є хрещеним сина позивачки та відповідача ОСОБА_5. Пояснив, що ОСОБА_2 з кінця 2010 року проживає разом з батьками та співмешканкою Вікою та її донькою ОСОБА_31. Зі слів ОСОБА_2 йому відомо, що восени 2010 року в ОСОБА_2 були відносини с ОСОБА_14, яка завагітніла. 13.08.2011 року народився син ОСОБА_27. ОСОБА_26 дозволяла ОСОБА_2 бачити сина, віддавала його ОСОБА_2 на день-два.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що знає ОСОБА_2 як мешканця селища шахти 18. Вона працює в магазині по вул.. Магнітогорській. Їй відомо, що ОСОБА_2 проживає з ОСОБА_21, дівоче прізвище якої Ніколаєнко, з початку 2011 року, зі слів ОСОБА_21. ОСОБА_32, як Віка та ОСОБА_28 разом гуляли з сином ОСОБА_28 ОСОБА_27.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що знає ОСОБА_2, як мешканця селища шахти 18. ОСОБА_28 мешкає з дружиною на імя Віка у батьків в б.8 по вул.. Магнітогорській. Живуть разом не менше двох років. ОСОБА_32 разом Віку, ОСОБА_28, маленьку дівчинку та маленького хлопчика.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що він другом ОСОБА_32, крім того, сусід по підїзду. ОСОБА_28 проживає разом із ОСОБА_21, її донькою ОСОБА_31 та своїми батьками по вул.. Магнітогорській б. 8 с кінця 2010 року. Зі слів ОСОБА_32 йому відомо, що в нього були інтимні стосунки ОСОБА_14, від яких народився син ОСОБА_5. ОСОБА_28 сина визнав, але однією сімєю з ОСОБА_14 не мешкав.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що вона здійснює підприємницьку діяльність, надає послуги з відео та фотознімання, знає ОСОБА_32 з 2009 року, як водія мікроавтобуса та автобуса, який часто обслуговує весілля на яких вона працює оператором. ОСОБА_32 періодично 1-2 рази на місяць. Крім того, знайома з батьками ОСОБА_28. Їй відомо, що ОСОБА_32 проживає з батьками та дружиною ОСОБА_21, та її донькою ОСОБА_31. В липні 2012 року вона знімала день народження ОСОБА_31 5 років по вул.. Магнітогорській б. 8 кв. 17. На теперішній час у неї цей відеозапис не зберігся.

Свідок ОСОБА_33 пояснив, що знає ОСОБА_2 більше 5 років. Орендував в нього квартиру 52 в б. 12 по вул.. Магнітогорській в м. Сніжне з перших чисел березня 2012 року по березень 2013 року. Більше цією квартирою в цей період ніхто не користувався.

Показання свідка ОСОБА_33 спростовують доводи позивачки про те, що вона разом із ОСОБА_2 проживала в зазначений період в квартирі 52 в б. 12 по вул.. Магнітогорській в м. Сніжне.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що з кінця 2010 року по вул.. Магнітогорській 8/17 проживає вона, її чоловік, син ОСОБА_28 та його співмешканка Віка та її донька ОСОБА_31. ОСОБА_34 привозив свого сина ОСОБА_5, а зараз ОСОБА_14 не дає. Про існування онука ОСОБА_5, дізналась від ОСОБА_34. Під час спільного проживання ОСОБА_34 та Віка поміняли в цій квартирі вікна, піч, витяжку, купили іншу побутову техніку. В 2012 році ОСОБА_34 купив автомобілі, для цього зайняв у ОСОБА_17 гроші на 3 місяці. Але через три місяці віддіти не зміг, тому вона та її чоловік віддали ОСОБА_17 130 тис. грн., а ОСОБА_34 переписав автомобілі на батька. Вона дійсно, ходила до пологового будинку, навідувати онука, також була при виписці ОСОБА_14 з пологового будинку.

Свідок ОСОБА_21 пояснила, що проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_2 з грудня 2010-січня 2011 року. Проживають по вул.. Магнітогорській з батьками ОСОБА_28 та її донькою від першого шлюбу. Її батько помер в грудні 2010 року, після його смерті вона почала боятися проживати в своїй квартирі по вул.. Советській, і ОСОБА_2 запропонував їй жити разом з ним та його батьками. В середині 2011 та в серпні 2012 року вони з ОСОБА_2 придбали побутові техніку. В березні 2012 року заказали та поставили вікна в квартирі по вул.. Магнітогорській 8/17 проживає. Пояснила, що про вагітність ОСОБА_14 дізналась від ОСОБА_2 вже під час спільного проживання. Новину про народження ОСОБА_5 сприйняла болісно, у звязку з чим відмовилась реєструвати шлюб з ОСОБА_2, хоча раніше вони мали такий намір. Пояснила, що за час спільного проживання з ОСОБА_2 їх відносини не переривалися, він завжди ночував вдома.

Приймаючи до уваги показання свідків, допитаних з боку позивачки, суд зазначає, що ці свідки не підтверджують існування між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 саме сімейних відносин. Жоден свідок не зазначив, що йому відомо про існування спільного господарства, про розподілення участі у спільних витратах, суд вважає, що свідкам взагалі не відомі майнові відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Показання свідків в цій частині ґрунтуються лише на твердженнях, що за отриману допомогу при народженні дитини купили дитячі меблі. Навіть батьки позивачки свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_15 пояснили, що не знали про доходи доньки, самі допомогу надавали лише коли попросить донька в межах кількасот гривень, не цікавились джерелом її існування, знали що ОСОБА_12 отримує допомогу держави на дітей. Свідок ОСОБА_12 не зміг вірно зазначити адресу де проживала донька та дати детальні показання щодо її відносин з ОСОБА_2

Показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_35 суд не приймає, оскільки вона та її чоловік підтримували дружні стосунки з ОСОБА_1 нетривалий час, близьких відносин не мали, про життя ОСОБА_1 свідку ОСОБА_10 відомо зі слів позивачки, в тому числі і щодо намірів взяти шлюб з ОСОБА_2. Ці свідки лише підтвердили, що 31 грудня 2012 року привітали з днем народження старшого сина ОСОБА_1 ОСОБА_24 в квартиру по вул.. Магнітогорській. Але в сукупності з іншими доказами , показання цих свідків не доводять існування фактичних шлюбних відносин між позивачкою та відповідачем протягом оспорюваного періоду.

Суд зазначає, що свідки з боку позивачки, не змогли пояснити, яким чином сімя Прокопець-Дадики забезпечували себе всім необхідним для життя, вели спільне господарство, чи повністю або частково об'єднували та витрачали кошти, не змогли зазначити ролі подружжя у веденні спільного господарства, яке проявлялось у придбаннях речей, продуктів, готуванні їжі, прибиранні, спільному відпочинку тощо. Свідок ОСОБА_14 зазначала, що зі слів ОСОБА_14 їй відомо, що в 2013 році ОСОБА_2 перестав надавати ОСОБА_14 кошти, але це не доводить, що ОСОБА_2 надавав кошти на спільне господарство. Відповідач визнавав, що він надавав гроші на утримання сина. Це узгоджується із подальшою поведінкою ОСОБА_1, яка 27.03.2013 року звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (т.2 а.с. 32). Показання свідка ОСОБА_14 про спільний відпочинок ОСОБА_14 та ОСОБА_2 на морі, також по суті не доводить, що цей відпочинок був спільний як у сімейної пари, бо зміст цих показань зводиться до того, що ОСОБА_2 як водій безоплатно привіз ОСОБА_14 та її сина і поїхав разом з іншими пасажирами ввечері додому, тобто ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 послуги з перевезення.

В судовому засіданні були дослідженні фотокартки, відеозаписи, на яких зображені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом під час виписки з пологового будинку, ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_27 та іншими дітьми та інші зображення ОСОБА_2

При цьому суд зазначає, що на наданих фото та відеозаписів не зображені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом як пара, в домашній, неформальній обстановці, під час відпочинку, спільного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 або за інших обставин, де іїх можна ідентифікувати як сімейну пару. Оцінюючи фотографії ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час виписки з пологового будинку, суд приймає до уваги, що ОСОБА_2 визнає, що він забирав дитину з ОСОБА_1 з пологового будинку, він визнає та визнавав ОСОБА_5 за свого сина. Позивачкою надана фотографія, де вона зображена разом з іншими жінками, при цьому суд звертає увагу, що ОСОБА_2 на цьому фото не має. Маються багато фотографій ОСОБА_2 разом з сином та іншими дітьми, але суд також звертає увагу, що ОСОБА_1 на цих фото не зображена, а ОСОБА_2 визнавав, що він неодноразово спілкувався з сином та старшим сином ОСОБА_26 ОСОБА_24, яких вона надавала йому для спілкування. ОСОБА_2 пояснив, що багато з цих фотографій були в нього на особистих сторінках в соціальних мережах, тому доступ до них мали всі бажаючі.

Вирішуючи позов по суті, суд прийняв до уваги і показання свідка ОСОБА_21, зміст листів, які писав ОСОБА_2 ОСОБА_21 в вересні - жовтні 2012 року (т.2 а.с. 61-64), а також показання інших свідків з боку відповідача, згідно з якими протягом грудня 2012 року по теперішній час ОСОБА_2 мав стосунки чоловіка та дружини разом з ОСОБА_21, проживав разом з нею за однією адресою протягом оспорюваного періоду, що приводить суд до висновку про неможливість одночасних шлюбних відносин, як сімї чоловіка та дружини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Крім того, суд прийняв до уваги відомості зазначені позивачкою в заявах та деклараціях поданих нею Управління праці та соціального захисту населення Амвросіївської районної державної адміністрації з листопада 2008 року по червень 2013 року де позивачка отримувала допомогу по вагітності та пологам, при народженні дитини, по догляду за дитиною, допомогу малозабезпеченим сімям. ОСОБА_2 у склад сімї включений не був, декларація про його доходи не подавалась, ОСОБА_1 зазначала, що у шлюбі не знаходиться, з особою, від якого має дитину не проживає. Також зазначала, що транспортних засобів не придбала, проживає в будинку своїх батьків (т. а.с. 91-171).

Факт народження спільної дитини у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сина ОСОБА_27, ІНФОРМАЦІЯ_4 не доводить факту проживання однією сім'єю, оскільки поняття сімї включає в себе не лише наявність інтимних стосунків, а й інші відносини, які визначають поняття «чоловіка та дружини». В судовому засіданні таких відносин не встановлено.

Сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень надані постанови про закриття кримінального провадження, та переписку з правоохонними органами, але суд не вважає ці постанови та листи належними доказами, оскільки обставини викладені в цих постановах та листах не мають для суду обовязкового значення та підлягають доказуванню, згідно ст.. 61 ЦПК України, тому суд при ухваленні рішення приймав інші докази.

Сторонами надані довідки органів самоорганізації населення щодо складу сімї ОСОБА_1 та ОСОБА_21 (т.2 а.с. 173, 174, 182), але суд приймаючи рішення по справі обставини викладені в цих довідках, щодо складу сімей вказаних осіб, встановлював на підставі інших доказів, в їх сукупності, оскільки джерело походження відомостей зазначених в цих довідках не відомо.

Доводи представника позивача про те, що згідно особової справи ОСОБА_31 місцем проживання дитини вказана адреса вул.. Советська 91/246, а не вул.. Магнітогорська, 8/17 суд не приймає, оскільки в судовому засіданні встановлювався факт проживання однією родиною без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Питання щодо позову ОСОБА_21 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання вирішено рішенням Сніжнянського міського суду Донецької області від 05.08.2013 року, яким у позові ОСОБА_21 відмовлено. Але ці обставини не доводять справжнього позову і не спростовують показання свідків ОСОБА_21 та інших з боку відповідача, про те, що ОСОБА_36 мав стосунки з ОСОБА_21 Оскільки це доводиться іншими доказами, такими як: договір купівлі-продажу вікон, дверей від 18.09.2012 року, за яким ОСОБА_21 замовила вікна та двері в квартиру 17 б. 8 по вул.. Магнітогорській, листами ОСОБА_2 на імя ОСОБА_21 особистого змісту направлені ним на цю адресу (т.2 а.с.75, 61-64),

Позивачем не надано доказів того, що старший син ОСОБА_29, навчався в дитячому садку м. Сніжне, що діти обслуговувались педіатром в м. Сніжного, факт одноразового стаціонарного лікування ОСОБА_29 в ЦМЛ м. Сніжне з 26.03.2012 року по 03.04.2012 рік не доводить, того, що діти постійно обслуговувались в лікарнях м. Сніжне (т.2 а.с. 76).

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що законних та обґрунтованих підстав для визнання факту спільного проживання однією родиною без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з січня 2009 року по лютий 2013 року не має.

Отже, підстав для визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіля Фольксваген моделі «Транспортер», 1996 року випуску, держномер АН3705НН; автомобіля «Мерседес-Бенц» модель «Спринтер», 2006 року випуску держномер АН0206ІС»; автомобіля «Мерседес Бенц», модель «Спринтер-316», 2005 року випуску, держномер АН4838КХ також не має.

Керуючись ст.ст. 10, 11, ч. 4 ст. 61, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобілів недійсним, встановлення факту спільного проживання однією сімєю, визнання спільною сумісною власністю майна - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області шляхом внесення апеляції через цей суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Головуючий : /підпис/ ОСОБА_37",

-копія ухвали Апеляційного суду Донецької області від 28 квітня 2014 року про відхилення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1, наступного змісту:

"

Єдиний унікальний номер 244/4801/13-ц

Номер провадження 22-ц/775/3625/2014

Категорія 46 Головуючий у 1 інстанції Варнавська Л.О.

Доповідач Агєєв О.В.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року м.Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Шевченко В.Ю., суддів Новосьолової Г.Г., Агєєва О.В.

при секретарі Стрижак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Донецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сніжнянського міського суду Донецької області від 12 березня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона з січня 2009р. по лютий 2013р. мешкала з ОСОБА_2 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1, вони мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У період спільного проживання з ОСОБА_2 ними придбано автомобіль Фольксваген моделі «Транспортер», 1996 року випуску, держномер АН3705НН; автомобіль «Мерседес-Бенц» модель «Спринтер», 2006 року випуску держномер АН0206ІС» автомобіль «Мерседес Бенц», модель «Спринтер-316», 2005 року випуску, держномер АН4838КХ, які згідно рішення Сніжнянського міського суду Донецької області від 05.08.2013р. визнані спільною сумісною власністю подружжя. Між тим, вказані автомобілі 20.03.2013р. зняті з обліку ОСОБА_2 для реалізації та по теперішній час зареєстровані за ОСОБА_4

З урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з січня 2009р. по лютий 2013р.; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль Фольксваген моделі «Транспортер», 1996 року випуску, держномер АН3705НН; автомобіль «Мерседес-Бенц» модель «Спринтер», 2006 року випуску держномер АН0206ІС»; автомобіль«Мерседес Бенц», модель «Спринтер-316», 2005 року випуску, держномер АН4838КХ; визнати недійсними договори купівлі-продажу автомобілів, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.2-4, 44-45 т.1; а.с.5-7 т.2)

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначає, що суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права, надав пріоритетність одним доказам над іншими, оскільки не враховуючи обставини, встановлені рішенням Сніжнянського міського суду від 05.08.2013р. про спільне проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_21 з березня 2013р., зробив висновок про їх спільне проживання з 2010р.; суд також пославшись в оскаржуваному рішенні на показання свідка ОСОБА_17 (розписка про попередження якого про кримінальну відповідальність згідно ст.384 КК України відсутня в матеріалах справи), який свідчив про спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_21 з кінця 2010р., залишив поза увагою що в рішенні Сніжнянського міського суду від 05.08.2013р. зафіксовані його показання про те, що ОСОБА_2 мешкав з батьками, холостякував.

Висновок суду про не прийняття до уваги показань свідків з боку позивача (апелянта) як доказів ведення у спірний період спільного з ОСОБА_2 господарства, розподілення участі у спільних витратах через те, що їм (свідкам) не відомі майнові відносини між сторонами, зроблено судом через не надання оцінки цим доказам (показанням свідків ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_12Є.) у їх сукупності.

Суд не звернув увагу, що свідок ОСОБА_20 з боку відповідача, який показав, що є другом ОСОБА_2 більш двадцяти років, не знає коли народилася єдина дитина ОСОБА_2, показання свідка ОСОБА_33 (рідного брата представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7В.) про не проживання сторін у АДРЕСА_2 через те, що він з березня 2012р. по березень 2013р. орендував вказану квартиру, спростовуються показаннями свідків ОСОБА_15, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_16, наданими до УПСЗН Амвросіївської районної державної адміністрації з листопада 2008р. по червень 2013р. заявами та деклараціями, довідками до медичних закладів, довідкою територіального комітету «Новий Донбас» від 29.04.2013р. № 893, актом від 26.02.2014 р., наданого комісією, в складі депутата Успенської селищної ради, який підтверджує факт не проживання позивачки з 2010 року в с.Успенка. Щодо не зазначення нею у деклараціях даних про шлюб з відповідачем та придбання у спірний період майна, апелянт вказує, що ці дані, згідно рекомендацій посадових осіб управління, повинні бути підтверджені документально, а відповідач заперечував проти цього.

Висновок суду про не надання нею (апелянтом) доказів на підтвердження навчання її старшого сина ОСОБА_24 у дитячому садку м.Сніжне, обслуговування у лікарні м.Сніжне спростовується довідкою від 25.04.2013р. №62 про відвідування дитиною дошкільного навчального закладу №39 «Малюк» з вересня 2011р. по квітень 2013р., епікризом від квітня 2012р. №237, наданого Центральною міською лікарнею м.Сніжне, в якому зазначено місце проживання дитини АДРЕСА_1, а також, що дитина відвідує дитячий садок №39.

Висновок суду про те, що нею (апелянтом), не надано фотокарток на яких зображені відповідач та позивачка в домашній, неформальній обстановці, під час відпочинку, а надані не підтверджують факт сумісного проживання, зроблено судом без з`ясування фактичних обставин справи, а саме: матеріалами кримінального провадження, якими встановлено спільне проживання сторін з квітня 2010р. по лютий 2013р. а також те, що в лютому 2013р. ОСОБА_2 під час її переїзду до батьків не віддав компютер, в якому зберігається картотека фотокарток.

Крім викладено, апелянт посилається на те, що суд не дав оцінки заяві депутата Сніжнянської міської ради від 20.02.2014р., особистій справі шкільного закладу відносно проживання дитини ОСОБА_21 за адресою АДРЕСА_3, листу ОСББ «Кіровський» м.Сніжне від 20.02.2014р.; суд не звернув уваги на те, що договір купівлі-продажу від 18.09.2012р. на придбання вікон, дверей в АДРЕСА_4, який на думку суду свідчить про фактичне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_21, укладено ОСОБА_21, факт сумісного проживання якої з відповідачем встановлено рішенням суду лише з березня 2013р.

Апелянт та її представник в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, його представник та представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду надали заперечення проти доводів скарги, просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.08.2011р. народився ОСОБА_5, батьком якого є ОСОБА_2 (відповідач), матірю - ОСОБА_1 (позивачка), що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.25 т.2).

З 12.11.2008р. по 30.06.2013р. ОСОБА_1 знаходилась на обліку в УПСЗН Амвросіївської райдержадміністрації та за період з 01.08.2011р. по 30.06.2013р. отримувала допомогу при народженні сина ОСОБА_5, з 01.07.2012р. по 31.12.2012р. допомогу малозабезпеченим сімям, з 01.02.2013р. по 30.06.2013р. допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (т.2 а.с.168, 167).

Згідно листа №03-870 від 03.03.2014р. ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПСЗН м.Сніжне з 01.07.2013 року та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на сина ОСОБА_5 з 01.07.2013 року по теперішній час (т.2 а.с.97).

З листа відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи з обслуговування м.Тореза та м.Сніжне №9/15-1245 від 17.04.2013р. вбачається наступне:

- автомобіль Фольксваген моделі «Транспортер», 1996 року випуску, держномер АН3705НН було зареєстровано 01.12.2010 року в ВРЕР за ОСОБА_2 на підставі довідки рахунку КІМ 395798 від 26.11.2010 року. 20.03.2013р. вказаний автомобіль знято з обліку власником для реалізації, з 20.03.2013р. по теперішній час цей автомобіль зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку № ДПІ 930117 від 20.03.2013р.;

- автомобіль «Мерседес-Бенц» модель «Спринтер», 2006 року випуску держномер АН0206ІС» було зареєстровано 23.11.2012 року в ВРЕР за ОСОБА_2 на підставі довідки рахунку ДПІ 861655 від 22.11.2012 року. 20.03.2013 року вказаний автомобіль знято з обліку власником для реалізації та з цієї дати по теперішній час цей автомобіль зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку № ДПІ 930118 від 20.03.2013р.;

- автомобіль «Мерседес Бенц», модель «Спринтер-316», 2005 року випуску, держномер АН4838КХ було зареєстровано 22.12.2012 року в ВРЕР за ОСОБА_2 на підставі довідки рахунку ДПІ 927811 від 20.12.2012р. 20.03.2013р. вказаний автомобіль знято з обліку власником для реалізації. З 20.03.2013 року по теперішній час цей автомобіль зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку № ДПІ 930112 від 20.03.2013 р. (а.с.8 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності ОСОБА_1 позовних вимог з наданням належних та допустимих доказів, як це передбачено ст.60 ЦПК України.

Апеляційний суд, погоджується з висновком суду з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.74 СК України, на яку послався суд, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

В пункті 20 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що при застосуванні ст.74 СК, яка регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Частиною 1 ст.57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.58 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в позові вірно зазначив, що ОСОБА_1 факт проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства з ОСОБА_2 з січня 2009р. по лютий 2013р. не довела та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю автомобілів Фольксваген моделі «Транспортер», держномер АН3705НН; «Мерседес-Бенц» модель «Спринтер», держномер АН0206ІС»; «Мерседес Бенц», модель «Спринтер-316», держномер АН4838КХ та визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобілів, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Суд також вірно зазначив, що визнання батьківства не є доказом проживання однією родиною без реєстрацію шлюбу.

Доводи апеляційної скарги про встановлення рішенням Сніжнянського міського суду Донецької області від 05.08.2013р. факту сумісного проживання ОСОБА_21 з відповідачем ОСОБА_2 з березня 2013р., а також не взяття судом до уваги показань свідка ОСОБА_17, даних останнім під час розгляду справи за позовом ОСОБА_21 є необґрунтованими, оскільки дане рішення скасовано рішенням апеляційного суду Донецької області від 08.10.2013р. (а.с.82 т.1).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що договір купівлі-продажу від 18.09.2012р. на придбання вікон, дверей в АДРЕСА_4 не свідчить про фактичне проживання та ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету між ОСОБА_2 та ОСОБА_21, спростовуються рішенням Сніжнянського міського суду Донецької області від 28.01.2014р., яким встановлено, що дані вікна було поставлено за фактичним місцем проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_21, не є підставою для скасування судового рішення за даним позовом (а.с.70 т.2).

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на довідку територіального комітету «Новий Донбас» від 29.04.2013р. № 893, яка підтверджує факт не проживання позивачки з 2010р. в с. Успенка спростовуються довідкою територіального комітету «Новий Донбас» від 03.06.2013р. № 939 в якій зазначено про рахування недійсною довідки № 893 (а.с.173 т.2).

Щодо доводів апеляційної скарги про не прийняття судом першої інстанції до уваги показань свідків ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_12 з боку позивача (апелянта) як доказів ведення у спірний період спільного з ОСОБА_2 господарства, розподілення участі у спільних витратах через те, що їм (свідкам) не відомі майнові відносини між сторонами, а також прийняття у якості доказів показання свідків з боку відповідача (ОСОБА_20, ОСОБА_33В.), а також не врахування декларацій, поданих ОСОБА_1 до УПСЗН Амвросіївської районної державної адміністрації з листопада 2008р. по червень 2013р. колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

З матеріалів справи вбачається, що суд дав оцінку поясненням свідків, допитаних в судовому засіданні і доказів того, що такі пояснення судом були викладені у невідповідності з їх змістом, зафіксованим на технічному засобі, позивачкою не надано. Зауважень на журнал судового засідання не принесено.

За вказаних обставин доводи апелянта про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, ОСОБА_1 не надано.

Крім того, доказом підтвердження показань свідка ОСОБА_33 про не проживання сторін по справі у АДРЕСА_5 через те, що ОСОБА_2 з березня 2012р. по березень 2013р. орендував вказану квартиру, підтверджується рішенням Сніжнянського міського суду Донецької області від 12.02.2014р. (а.с.175 т.2)

Доводи апелянта про не взяття судом до уваги довідки від 25.04.2013р. №62 про відвідування її старшим сином ОСОБА_24 дошкільного навчального закладу №39 «Малюк» з вересня 2011р. по квітень 2013р., епікризу від квітня 2012р. № 237, наданого Центральною міською лікарнею м.Сніжне, в якому зазначено місце проживання дитини АДРЕСА_1, спростовуються оглянутою під час розгляду справи в апеляційному судді амбулаторною карткою дитини, відповідно до якої у якості місць проживання дитини зазначено декілька місць (м. Успенка, м. Сніжне).

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом не можливості надання фотокарток на яких зображені відповідач та позивачка в домашній, неформальній обстановці, під час відпочинку, через те, що в лютому 2013р. ОСОБА_2 під час її переїзду до батьків не віддав компютер, в якому зберігається картотека фотокарток, не доведено позивачем з наданням належних та допустимих доказів, відповідно до ст.60 ЦПК України.

Апеляційний суд вважає, що суд правильно оцінив докази, що надані сторонами, та дав їм належну правову оцінку. Підстави для переоцінювання наявних в матеріалах справи доказів відсутні.

Інші доводи ОСОБА_1 спростовуються іншими (письмовими) доказами (а.с.46-60, 98-176 т.1), що містяться в матеріалах справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сніжнянського міського суду Донецької області від 12 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/

/підпис/ ".

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: В. О. Мальований