Справа № 750/4301/18 Провадження № 22-ц/795/807/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Губар В. С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

із секретарем судового засідання Позняк О.М.

Заявник головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2

Боржник ОСОБА_3

Стягувач Публічне акціонерне товариство «УніверсалБанк»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2018 року у справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобовязань,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення 11 травня 2018 року

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням, в якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, без вилучення паспортного документа, до виконання ним своїх зобовязань за рішенням суду.

В обґрунтування вимог подання державний виконавець посилався на невиконання боржником рішення суду про стягнення з нього на користь ПАТ «Універсал банк» боргу в сумах 21872,89 доларів США, 3653 грн., 32642,09 доларів США, 1147 грн., 913,50 грн., 1827 грн., 1827 грн., 33066,68 доларів США.

Зазначає, що в порушення вимог ст.. 19 Закону України «Про виконавче провадження» рішення боржником не виконано, декларацію про доходи боржником не надано, будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду, не здійснено.

Також державний виконавець посилається на те, що боржник ОСОБА_3 ухиляється від виконання рішення суду, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна та доходів, враховуючи, що було встановлено одержання доходу від зайняття підприємницькою діяльністю в сумі 57500 грн. та наявність коштів на банківських рахунках в сумі 125000 євро, а також наявність корпоративних прав на ПП «Рествіль», ПП «Інтерсівербудконтракт».

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2018 року відмовлено в задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобовязань.

В апеляційній скарзі ПАТ «Універсал Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального права та на неповноту зясування всіх фактичних обставин по справі, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобовязань.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт ухилення боржника від виконання зобовязання відповідно до п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян» повинен вже відбутись і бути обєктивно наявним та вбачатись з матеріалів виконавчого провадження та зазначає, що такий висновок суду є помилковим і суперечить матеріалам виконавчого провадження.

Апелянт посилається на те, що на виконанні у Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу в сумі 764770,97 грн. та 54514,98 доларів США. Проте, як зазначає апелянт, рішення суду боржником на даний час не виконано, декларація не надана, будь-яких дій, спрямованих на виконання покладених на нього рішення суду зобовязань, не здійснено, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції спростовуються доказами, які підтверджують факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань, а саме: боржник одержав дохід від зайняття підприємницькою діяльністю в сумі 57500 грн. та задекларував кошти готівкою в сумі 125000 євро; за боржником зареєстровано транспортні засоби в кількості 9 одиниць та нерухоме майно; боржник володіє корпоративними правами ПП «Рествіль», ПП «Інтерсівербудконтракт» та є їх кінцевим бенефіціаром.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у боржника рухомого та нерухомого майна, за рахунок якого може бути задоволено вимоги стягувача і вказує, що судом не враховано, що боржник ОСОБА_3 є особою працездатного віку, займається підприємницькою діяльністю, тому повинен самостійно вживати заходи, спрямовані на виконання своїх зобовязань по сплаті боргу, а обмеження у праві виїзду за меді України є заходом стимулювання боржника до самостійного виконання зобовязань, які можуть застосовуватись незалежно від реалізації майна.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк», а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2018 року без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відмовляючи у задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що доказів, які б підтверджували факт ухилення боржника від виконання рішення суду, державним виконавцем не надано. З матеріалів, наданих на обґрунтування подання про тимчасове обмеження у праві виїзду, вбачається наявність рухомого та нерухомого майна боржника, за рахунок якого може бути задоволено вимоги стягувача.

За висновком суду, в матеріалах справи відсутні докази щодо ухилення боржника від виконання зобовязання при наявності у нього реальної можливості виконати його.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

На виконанні у державного виконавця перебуває зведене виконавче провадження з виконання виконавчих листів 2/750/1870/15 (виконавче провадження відкрито 04.12.2015) про стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 32642,09 доларів США, 2/750/1870/15 (виконавче провадження відкрито 04.12.2015), 2/750/1213/15(виконавче провадження відкрито 05.10.2015) про стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 3654 грн., 2/750/1213/15(виконавче провадження відкрито 05.10.2015) про стягнення з ОСОБА_3 судових витрат в сумі 1827 грн., 2/750/1211/15 (виконавче провадження відкрито 05.10.2015) про стягнення з ОСОБА_3 судових витрат в сумі 1827 грн., 2/750/1211/15(виконавче провадження відкрито 05.10.2015) про стягнення з ОСОБА_3 судових витрат в сумі 913,50 грн., 2/750/1211/15(виконавче провадження відкрито 05.10.2015) про стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 21872 долара 89 центів, 2/751/513/2013(виконавче провадження відкрито 29.07.2013) про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УніверсалБанк» боргу в сумі 1147 грн.

Звертаючись до суду з поданням про обмеження у праві виїзду боржника, державний виконавець посилався на те, що боржник рішення суду не виконує, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснює, за наявності готівкових коштів в сумі 125000 євро заборгованість не сплачує, що суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 33 Конституції України гарантовано кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

В свою чергу, статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну" від 21 січня 1994 року (зі змінами), громадянин України може бути обмежений управі виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 19 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Тож законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. У звязку з цим підлягає зясуванню чи дійсно особа свідомо не виконувала зобовязання, або невиконання зумовлено обєктивними причинами.

Під поняттям "ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього обєктивні обставини (дія непереборної сили, події тощо).

Відповідно до положень частини першої статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Такі обставини суд повинен установити, виходячи з відомостей зазначених у поданні, матеріалів виконавчого провадження та пояснень державного виконавця.

Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Аналізуючи наведені норми законодавства, колегія вважає, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено та підтверджується матеріалами справи те, що боржником ОСОБА_3 не виконані лише виконавчий лист № 2/750/1870/15 про стягнення з нього на користь ПАТ «УніверсалБанк» боргу в сумі 32642,09 доларів США і частково виконаний виконавчий лист № 2/750/1213/15 про стягнення боргу у розмірі 33066,68 доларів США, а інші виконавчі листи виконані ним в повному обсязі, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_3 в ПАТ «Універсал Банк» за період з 01.05.2015 року по 31.12.2016 року, квитанціями від 11.06.2018 року № 8321_2, від 11.06.2018 року № 7508_2, від 11.06.2018 року № 7508_3. Зазначені обставини в апеляційному суді ніким не спростовані і не заперечувались.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутній і не наданий апеляційному суду дійсний розрахунок заборгованості ОСОБА_3 натепер з урахуванням частини вже сплаченого боргу.

Окрім того, апеляційний суд враховує пояснення представника ОСОБА_3 в судовому засіданні про те, що боржник не заперечує проти існування заборгованості та має намір добровільно її погасити в добровільному порядку. Проте, підставою, яка утрудняє вчасно виконати рішення суду, ОСОБА_3 зазначає той факт, що при отриманні кредиту в іноземній валюті курс долара становив близько 5,00 грн. за 1 долар США, але натепер вартість 1 долара США значно збільшилася.

Відтак, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими державний виконавець керувався при зверненні до суду з поданням про обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні зазначеного подання.

Апелянтом не надано в суді першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів на підтвердження ухилення ОСОБА_3 від виконання рішення суду та погашення заборгованості, а також не доведено, що боржник вчиняв будь-які дії, спрямовані на ухилення від сплати боргів за виконавчими документами.

Сам факт відкриття виконавчого провадження, вчинення певних дій по його виконанню державним виконавцем та його неналежне виконання боржником, при відсутності належних допустимих, достовірних та достатніх доказів про ухилення боржника від виконання рішення суду, не свідчать про необхідність тимчасового обмеження конституційних прав боржника, з поданням, про що звернувся державний виконавець.

Крім цього, відсутні будь-які вагомі доводи державного виконавця про те, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника сприятиме виконанню судового рішення та необхідність обмеження боржника у праві виїзду за межі України на невизначений (тривалий) строк, яким слід вважати «строк до виконання зобов'язань, покладених на боржника судовим рішенням».

Доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Як в поданні державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, так і в апеляційній скарзі відсутні будь-які посилання, доводи і обґрунтування того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, а лише робиться покликання на сам факт наявності у останнього невиконаного зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням, що само по собі не доводить факту ухилення від виконання покладених на нього зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2018 року - відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УніверсалБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:Судді:

Повний текст постанови складено 17 липня 2018 року.