КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 372/2781/18

номер провадження: 22-ц/824/4191/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Савченка С.І., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Рубан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 28 вересня 2018 року у складі судді Кравченка М.В., у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанови державних виконавців про відкриття виконавчих проваджень, заінтересовані особи: старший державний виконавець Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Павленко Л.П., головний державний виконавець Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Борискевич А.І., стягувач: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною скаргою, посилаючись на те, що постановою державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Обухівського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області) від 28 лютого 2012 року відкрито виконавче провадження №31610814 з примусового виконання виконавчого листа №2-1683/10, виданого 30 листопада 2011 року Обухівським районним судом Київської області, згідно з яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 серпня 2008 року у розмірі 1 169 649 грн 34 коп., та відповідно до договору іпотеки від 21 серпня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташована у селі Великі Дмитровичі Обухівського району Київської області, яка належить ОСОБА_5 на праві власності. Вказаний виконавчий лист пред'явлено до виконання стягувачем - публічним акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен банк Аваль») 28 лютого 2012 року. В подальшому, 22 серпня 2016 року постановою державного виконавця Обухівського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області знову було відкрито виконавче провадження №52004714 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа №2-1683/10 від 30 листопада 2011 року за заявою стягувача від 19 серпня 2016 року.

Вважав, що виконавчий лист №2-1683/10 від 30 листопада 2011 року видано судом після закінчення строку його пред'явлення до виконання, передбаченого ч.1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону №2677-VI), який становить один рік з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили, а тому вказані вище постанови державних виконавців Обухівського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області про відкриття виконавчих проваджень від 28 лютого 2012 року та від 22 серпня 2016 року. є незаконними.

Також зазначав, що ним не пропущено встановлений ст.449 ЦПК України десятиденний строк звернення до суду із даною скаргою, оскільки у серпні 2018 року після отримання смс - повідомлення від співробітників банку про визначену вартість його майна для реалізації на прилюдних торгах, він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та дізнався про незаконність дій державного виконавця, які порушують його права.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив скасувати постанови державних виконавців Обухівського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 28 лютого 2012 року та від 22 серпня 2016 року, про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Обухівського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2010 року за виконавчим листом №2-1683/10 від 30 листопада 2011 року, зняти арешт на все майно, що належить боржнику та зупинити виконавче провадження до завершення його розгляду в суді.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28 вересня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким його скаргу задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що станом на 30 листопада 2011 року, тобто, на момент видачі виконавчого листа № 2-1683/10, п.2 ч.1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» було передбачено, що строк пред'явлення виконавчих документів з виконання судових рішень становить один рік з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку. Оскільки рішення суду, на виконання якого видано виконавчий лист, набрало законної сили 27 грудня 2010 року, то строк пред'явлення до виконання виконавчого листа № 2-1683/10 від 30 листопада 2011 року закінчився 28 грудня 2011 року. Відтак вважає, що державний виконавець, отримавши 28 лютого 2012 року виконавчий лист № 2-1683/10 від 30 листопада 2011 року, повинен був винести постанову про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа. Також вказує, що не було підстав для винесення державним виконавцем Обухівського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області постанови від 22 серпня 2016 року про відкриття виконавчого провадження № 52004714 на підставі заяви стягувача від 19 серпня 2018 року.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ним без поважних причин пропущено строк на оскарження постанов державних виконавців Обухівського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 28 грудня 2012 року та від 22 серпня 2016 року. Вказує, що суд не звернув уваги на те , що він лише 14 вересня 2018 року отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 серпня 2016 року. При цьому від Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби він не отримував жодних листів, а тому йому не було відомо, які рішення та дії вчинялися по виконавчому провадженню.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вказує, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні скарги. Зазначає, що у виконавчому листі № 2-1683/10 від 30 листопада 2011 року вказано строк пред'явлення його до виконання - три роки. Тому з урахуванням положень ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлено, що виконавчі листи можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох років, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не пропустило строк пред'явлення виконавчого листа до виконання. Також зазначає, що ОСОБА_1 пропустив десятиденний строк звернення до суду із скаргою на постанови державних виконавців, оскільки така скарга подана через 15 днів після його ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що у виконавчому листі від 30 листопада 2011 року зазначено строк пред'явлення його до виконання - три роки, що узгоджується з чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством. Виконавчий лист від 30 листопада 2011 року оформлено відповідно до вимог чинного законодавства, в установленому законом порядку виконавчий лист не визнано таким, що не підлягає виконанню, а наведені у скарзі доводи щодо річного строку пред'явлення виконавчого листа до виконання є власним тлумаченням заявником окремих норм права і такими, що не породжують правових наслідків у виді виникнення правових підстав для визнання незаконними постанов про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 пропустив без поважних причин десятиденний строк на оскарження постанов державних виконавців Обухівського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 28 грудня 2012 року та від 22 серпня 2016 року, оскільки він міг дізнатись про порушення своїх прав та оскаржити їх у визначений законом строк, так як був обізнаний із наслідками вирішення судового спору, був обізнаний із виникненням у нього грошових зобов'язань перед стягувачем за чинним судовим рішенням. Також суд зазначив, що навіть приймаючи до уваги твердження заявника про обізнаність із змістом оскаржуваних постанов 27 серпня 2018 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, скарга ним була подана лише 17 вересня 2018 року, тобто, після спливу десятиденного строку з дня ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Однак з вказаними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, 30 листопада 2011 року Обухівським районним судом Київської області видано виконавчий лист №2-1683/10 на виконання рішення цього ж суду від 16 грудня 2010 року, що набрало законної сили 27 грудня 2010 року, згідно яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 серпня 2008 року в розмірі 1 169 649 грн 34 коп. та відповідно до договору іпотеки від 21 серпня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,1500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташована в селі Великі Дмитровичі Обухівського району Київської області та належить ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на землю серія НОМЕР_1, виданого 22 квітня 2008 року, та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №30. Визнано способом звернення стягнення, реалізацію предмета іпотеки (вказаної земельної ділянки) через прилюдні торги (а.с.3).

Встановлено, що на підставі заяви ПАТ «Райффайзен банк Аваль постановою в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції Снєгірьова В.В. від 28 лютого 2012 року відкрито виконавче провадження №31610814 з примусового виконання виконавчого листа №2-1683/10 від 30 листопада 2011 року (а.с 6-7).

18 листопада 2015 року постановою державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції виконавчий лист №2-1683/110 від 30 листопада 2011 року був повернутий стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується відміткою на виконавчому листі №2-1683/10 від 30 листопада 2011 року (а.с.3).

Також по справі встановлено, що на підставі заяви ПАТ «Райффайзен банк Аваль від 19 серпня 2016 року постановою головного державного виконавця Обухівського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області БорискевичА.І. від 22 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження №52004714 з примусового виконання виконавчого листа №2-1683/10 від 30 листопада 2011 року (а.с.9).

Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 9 ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

У пункті а) ч.1 ст. 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права чи свободи.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця про відкриття виконавчого провадження надсилаються до відома сторін та інших учасників виконавчого провадженнярекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Факт направлення заявнику оскаржуваних постанов державного виконавця рекомендованим поштовим відправленням на адресу, зазначену у виконавчому документі, належними доказами не підтверджено. Наявний у справі супровідний лист від 22 серпня 2016 року про направлення ОСОБА_1 постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 22 серпня 2016 року не є належним та достатнім доказом такого направлення.

Зі справи видно, що ОСОБА_1 отримав оскаржувані постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження лише 14 вересня 2018 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.8 ).

Матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 оскаржуваних постанов державного виконавця Обухівського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 28 лютого 2012 року та від 30 листопада 2011 року до 14 вересня 2018 року.

Із вказаною скаргою ОСОБА_1 звернувся до суду 17 вересня 2018 року, тобто, в межах десятиденного строку, передбаченого п. а) ч.1 ст. 449 ЦПК України.

При цьому висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1, був обізнаний із наслідками вирішення судового спору та з 2012 року за виконавчим листом у цій справі проводились різні виконавчі дії, тому він, як власник майна, яке є предметом іпотеки, мав можливість дізнатись про відкриття виконавчого провадження у встановлені законом строки, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ЦПК України.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження27 серпня 2018 року.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, він 27 серпня 2018 року з матеріалами виконавчого провадження ознайомлений не був, оскільки державний виконавець перебував у відпустці до 03 вересня 2018 року (а.с.11). Однак, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 без поважних причин пропустив десятиденний строк на оскарження постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 28 лютого 2012 року та 22 серпня 2016 року.

Також колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виконавчий лист від 30 листопада 2011 року пред'явлений до виконання в межах визначених законом строків пред'явлення виконавчих листів до виконання, з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 2677-VІ, який набрав чинності 09 березня 2011 року) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із ч.2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 2677-VІ) строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення.

Отже, за загальним правилом, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред'явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

За пунктом 4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2677-VІ, який набрав чинності з 09 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Таким чином, поширення дії норм вказаного Закону на правовідносини щодо пред'явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа.

У даній справі виконавчий лист суд видав 30 листопада 2011 року, тобто після набрання чинності Законом № 2677-VІ, тому строк пред'явлення цього виконавчого листа до виконання повинен визначатися цим Законом і становити один рік з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили (27 грудня 2010 року).

Зазначення судом у виконавчому листі іншого строку пред'явлення його до виконання не має правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону й не може бути змінено судом.

Суд має право лише поновити пропущений строк пред'явлення виконавчого листа до виконання за наявності відповідного клопотання стягувача та поважності причин пропуску цього строку.

Відповідно до ч.1 ст.24, пункту 1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 28 лютого 2012 року) державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Саме такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-711цс15.

Підстав відступати від вказаного правового висновку Верховного Суду України апеляційним судом не встановлено.

Згідно зі ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, у даній справі суд першої інстанції неправильно застосував норми п.2 ч.1 ст.22, ч.1 ст. 24, п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 28 лютого 2012 року), пункту 4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2677-VІ, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що скарга в частині скасування постанови державного виконавця державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції від 28 лютого 2012 року про відкриття виконавчого провадження №31610814є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки виконавчий документ, виданий на підставі рішення суду після набрання чинності Законом України № 2677-VІ (09 березня 2011 року), був пред'явлений до виконання поза межами строків, установлених ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 28 лютого 2012 року), питання про поновлення пропущеного строку в установленому законом порядку не вирішувалося, і відповідно зазначена обставина, виходячи з положень ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 28 лютого 2012 року), була підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

З цих же підстав є незаконною та підлягає скасуванню постанова державного виконавця Обухівського МВ ДВС ГТУЮ у Київській областівід 22 серпня 2016 року про відкриття виконавчого провадження № 52004714 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа.

Що стосується вимог скарги ОСОБА_1 в частині зняття арешту на все майно, що належить боржнику та зупинення виконавчого провадження до завершення його розгляду в суді, то вони не підлягають задоволенню у зв'язку з їх необгрунтованістю.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення скарги, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 28 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на постанови державних виконавців про відкриття виконавчих проваджень, заінтересовані особи: старший державний виконавець Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Павленко Л.П., головний державний виконавець Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Борискевич А.І., стягувач: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» - задовольнити частково.

Скасувати постанову державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції від 28 лютого 2012 року про відкриття виконавчого провадження №31610814.

Скасувати постанову Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 22 серпня 2016 року про відкриття виконавчого провадження №52004714.

В іншій частині вимог скарги ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: