Постанова Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 676/8995/14-ц

провадження № 61-12535св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_2,

представник заявника - ОСОБА_3,

суб'єкт оскарження - державний виконавець Кам'янець-Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області,

стягувачі: публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», Хмельницька філія державного підприємства «Сетам»,

представник публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Новак Віталій Петрович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2017 року у складі судді Стельмах Д. В. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області

від 10 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Корніюк А. П., П'єнти І. В.,

Талалай А. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що 27 лютого 2017 року йому, як боржнику за виконавчим провадження № 49212098 стало відомо, що державним виконавцем Кам'янець-Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (далі - Кам'янець-Подільського районного ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області) Боднар Л. М. було подано заяву на ім'я Хмельницької філії державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам») на реалізацію арештованого майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_3 та земельну ділянку, площею 0,0725 га для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, кадастровий НОМЕР_1, які є його власністю. Як вказував заявник, його не було повідомлено та він не надавав згоди про передачу на реалізацію з прилюдних торгів вказаного майна. Зазначав, що інших документів, які б свідчили про передачу арештованого майна на реалізацію через прилюдні торги на його адресу не надходили, тому фактично він був позбавлений права на їх оскарження. Крім того, скаржник зазначає, що державним виконавцем майно передане на реалізацію всупереч вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У зв'язку із викладеним, ОСОБА_2 просив суд визнати дії та рішення державного виконавця Кам'янець - Подільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Боднар Л. М. незаконними; визнати заяву на реалізацію арештованого майна державного виконавця Кам'янець - Подільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Боднар Л. М. незаконною та скасувати її; припинити реалізацію арештованого майна а саме: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами що знаходиться по АДРЕСА_3 та земельну ділянку, площею 0,0725 га для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, кадастровий номер НОМЕР_1, продаж якого здійснюється Хмельницькою філією ДП «Сетам».

Ухвалою Кам'янець-Подільського районного суду Хмельницької області

від 10 березня 2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із того, що у боржника наявне інше нерухоме житло та вважав, що державний виконавець при виконанні виконавчого листа № 676/8995/14-ц діяв в межах Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 10 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що районним судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні скарги, оскільки державний виконавець при виконанні виконавчого листа діяв у межах зазначених законів. Також погодився з його висновками про належність спірного майна на праві особистої власності ОСОБА_2

У травні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його скаргу.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень не прийнято до уваги інтереси та право майнового поручителя за іпотечним договором дружини заявника - ОСОБА_7, як майнового поручителя, що суперечить вимогам статті 1 Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що заочним рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2015 року задоволено позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») до ОСОБА_2 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по договору про надання споживчого кредиту від 22 січня 2008 року у сумі - 59 694,18 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03 листопада 2014 року становить 773 080 грн 47 коп. Вирішено питання судових витрат.

04 листопада 2015 року державним виконавцем Кам'янець-Подільського міського ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Боднар Л. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу про стягнення вказаної заборгованості.

Відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту від 22 січня 2008 року позичальник передає у заставу, а банк приймає нерухоме майно - земельну ділянку, площею 0,0725 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 та є власністю ОСОБА_2 (п. 2.1. договору).

Заявою, посвідченою приватним нотаріусом Кам'янець-Подільського районного нотаріального округу Кахній Л. І., дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_7, надала згоду на передачу в іпотеку придбаного ними у період шлюбу домоволодіння та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3.

26 травня 2016 року державним виконавцем у присутності представника стягувача, боржника ОСОБА_2 та понятих проведено опис майна, що належить боржнику: домоволодіння по АДРЕСА_3 та земельної ділянки, про що складено акт опису й арешту майна.

Листом №18121 від 22 листопада 2016 року державний виконавець повідомила боржника про оцінку майна боржника. Вказаний лист направлений рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується витягом з реєстру на відправлення рекомендованої кореспонденції від 23 листопада 2016 року.

Згідно довідки Довжоцької сільської ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області №02-26-206 від 08 квітня 2016 року, станом на 06 квітня 2016 року за адресою: АДРЕСА_3 нікого не зареєстровано.

Відповідно до довідки Довжоцької сільської ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області №724 від 01 березня 2017 року,

ОСОБА_2 проживає разом із своєю сім'єю за адресою:

АДРЕСА_3.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 лютого 2017 року ОСОБА_2 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

За змістом пункту 1 частини першої Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, належним чином дослідивши наявні у справі докази, дійшли обґрунтованого висновку, що то дії державного виконавця при виконанні виконавчого листа у справі № 676/8995/14-ц здійснювались з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». При цьому врахували, що у ОСОБА_2 у власності знаходиться інше нерухоме майно, а саме 1/2 частина квартири АДРЕСА_1.

Посилання у касаційній скарзі на те, що будинок АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю заявника та його дружини ОСОБА_7, а тому дії державного виконавця при виконанні зазначеного виконавчого листа та реалізації арештованого майна порушили права останньої, є необґрунтованими з огляду на те, що сама ОСОБА_7 про належність їй цього майна та про порушення її прав під час зазначених виконавчих дій не заявляла, про належність арештованого майна ОСОБА_2 зазначено у пункті п. 2.1. договору про надання споживчого кредиту й підтверджено дослідженими правовстановлюючими документами на це майно, оформленими на його ім'я, тому не свідчать про порушення його прав, як боржника у виконавчому провадженні.

Крім того, вказані доводи були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Отже, доводи касаційної скарги ОСОБА_2 висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Таким чином, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області

від 10 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області

від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю. В. Черняк