З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 жовтня 2018 року смт Близнюки
Близнюківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Лобановської С.М.,
за участю секретаря судового засідання Шевченко О.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Близнюки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати відповідача таким що втратив право користування жилим приміщенням, а саме домоволодінням розташованим за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку із відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є співвласником будинку за адресою: АДРЕСА_1, доказом чого є Свідоцтво про право власності на житло від 23.10.1996 НОМЕР_2.
Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав.
Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, на підставі п. 4 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.
У зв'язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису..
Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно Свідоцтва про право власності від 23.10.1996 НОМЕР_2, позивач ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є співвласниками житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до довідки Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області № 02-30/2016 від 01.08.2018 за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_3, 1965 року народження, ОСОБА_1, 1965 року народження, ОСОБА_6, 1965 року народження, ОСОБА_7, 1993 року народження, ОСОБА_8, 2010 року народження, ОСОБА_9, 2011 року народження, ОСОБА_10, 2016 року народження, ОСОБА_11, 1984 року народження, ОСОБА_12, 2002 року народження та ОСОБА_2, 1966 року народження.
Згідно акту обстеження домоволодіння, складеного комісією у складі ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від 01 серпня 2018 року, ОСОБА_2, 1966 року народження, дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, з 13 жовтня 1997 року, проте фактично в будинку ніколи не проживав і не проживає, його особисті речі відсутні.
На вимоги ч. 2 ст. 369 ЦК України інші співвласники домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, надали свою згоду щодо подання позовної заяви ОСОБА_1 до Близнюківського районного суду Харківської області стосовно визнання ОСОБА_2, 1966 року народження, таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Згідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такими, що втратив право користування жилим приміщенням, будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України.
При цьому відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Однак, з аналізу вказаних статей ЖК України, на які посилається позивач, випливає, що вказані статті ЖК регулюють правовідносини між наймачем жилого приміщення та членами сім'ї наймача.
При цьому, в матеріалах цивільної справи міститься Свідоцтво про право власності від 23.10.1996 НОМЕР_2, згідно яких позивач ОСОБА_1 є співвласником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Таким чином, ст. 71, 72 ЖК України, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, суд вважає, що спірні відносини, які виникли між ОСОБА_1, ОСОБА_2 регулюються саме ст. 405 ЦК України, так як ОСОБА_1 в даному випадку діє не як наймач жилого приміщення, а як власник житлового будинку.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не проживає у вказаному будинку з 1997 року, отже визначений у статті 405 ЦК України річний строк відсутності без поважних причин у житлі власника на момент розгляду справи сплинув, при цьому матеріали справи не містять належних доказів домовленості між власником житла і відповідачем щодо відсутності останнього у житловому будинку АДРЕСА_1 понад встановлені законом строки.
Оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Виходячи зі змісту ч.1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки с. Кузьмінка Меркенського району Джамбульської області, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1) понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до Харківського апеляційного суду через Близнюківський районний суд Харківської області в тридцяти денний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.М. Лобановська

10 жовтня 2018 року