Справа номер 489/2434/17 Суддя суду першої інстанції - Тихонова Н.С.
Провадження номер 22-ц/812/304/18 Доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участі:

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_5, на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 04 вересня 2018 року, ухвалене о 14 год.06 хв. під головуванням судді Тихонової Н.С. в приміщенні суду в м.Миколаєві, повний текст якого складено 04 вересня 2018 року, за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - ПАТ «ВБР» або Банк) до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 181 429,02 грн.

Обґрунтовуючи свій позов, позивач зазначав, що 07 листопада 2013 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №IKAPNABG.189921.001, відповідно до якого позичальник отримав строком до 06 листопада 2018 року кредит зі сплатою 16,99% річних в сумі 210 752,21 грн., який складається з коштів на придбання автомобіля в сумі 206 493 грн., комісії з реєстрації обтяження у державному реєстрі обтяжень рухомого майна в сумі 150 грн. та оплати винагороди Банку за надання фінансового інструменту в сумі 4 109,21 грн.

Того ж дня між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір поруки №PX029031.189931.001, за яким вона поручилася перед Банком за виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором.

Банк вказував, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 27 вересня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 181 429,02 грн., яка складається з поточної заборгованості по тілу кредиту в сумі 112 126,89 грн., простроченої заборгованості по тілу кредиту в сумі 33 635,62 грн., поточної заборгованості по сплаті процентів в сумі 1 396 грн., простроченої заборгованості по сплаті процентів в сумі 18 745,39 грн., штрафів та пені в сумі 15 525,12 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, Банк просив стягнути на свою користь з відповідачів в солідарному порядку зазначену кредитну заборгованість.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_3 подав відзив, у якому посилаючись на безпідставність позовних вимог Банку просив відмовити у його задоволенні.

Зокрема, відповідач зазначав, що ПАТ «ВБР» знаходиться у стані ліквідації, у зв'язку з чим в нього було змінено рахунки, на які потрібно було здійснювати погашення заборгованості. Позивач його про зазначені обставини своєчасно не повідомив, що спричинило невиконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором з вини Банку. Після самостійного встановлення вищезазначених рахунків ним було поновлено здійснення виплат за кредитним договором.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 04 вересня 2018 року позов Банку задоволено у повному обсязі. Розподілено судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі порушили умови кредитного договору щодо своєчасної сплати кредитних платежів, а тому повинні сплатити позивачу вказану ним заборгованість, яка підтверджена дослідженими доказами. Судом констатовано, що відповідачем не було доведено існування обставин, які б перешкоджали йому здійснювати своєчасне погашення заборгованості.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Банку відмовити.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, відповідач вказував, що кредитор не повідомив його про зміну рахунків, на які потрібно було здійснювати погашення кредитної заборгованості, що призвело до прострочення платежів. Оскільки відбулося прострочення кредитора, то відповідно до положень ст.ст.613, 616 ЦК України ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позову Банку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати неустойки відповідно до умов договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статті 613, 616 ЦК України передбачають, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання.

Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

З матеріалів справи вбачається, що 07 листопада 2013 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №IKAPNABG.189921/001, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 210 752,21 грн. зі сплатою 16,99% річних строком до 06 листопада 2018 року на придбання автомобіля.

Сторонами було обумовлено сплату позичальником щомісячного платежу у сумі 5265 грн., в разі порушення боржником умов договору щодо погашення заборгованості - збільшення розміру процентів за користування кредитом до 36% річних від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, нарахування штрафів, а також пені в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення (т.1 а.с.7-11).

Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором між Банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за яким остання зобов'язалася солідарно відповідати перед Банком за виконання позичальником умов кредитного договору (т.1 а.с.26).

21 грудня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 914 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВБР».

22 грудня 2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВБР» та призначено ліквідатора (т.1 а.с.33-35).

Відповідно до розрахунку заборгованості, випискам по особовим рахункам ОСОБА_3 станом на 27 вересня 2016 року розмір кредитної заборгованості ОСОБА_3 складає 181 429,02 грн., яка складається з поточної заборгованості за кредитом в сумі 112 126,89 грн., простроченої заборгованості за кредитом в сумі 33 635,62 грн., поточної заборгованості по сплаті процентів по кредиту в сумі 1 396 грн., простроченої заборгованості по сплаті процентів в сумі 18 745,39 грн., заборгованість по штрафам та пені в сумі 15 525,12 грн. (штраф у розмірі 1604,14 грн. на підставі п.6.5 кредитного договору) (т.1 а.с.14-21, т.2 а.с.4-155).

Відповідачем ОСОБА_3 не було сплачено кредитні платежі у квітні, вересні, грудні 2015 року, січні, лютому 2016 року. 16 березня 2016 року сплачено 5300 грн. Після вказаного місяця платежі не здійснювалися.

30 березня 2016 року Банк направив на адресу відповідачів повідомлення про порушення термінів виконання зобов'язань за кредитним договором та наявність простроченої заборгованості в сумі 16 498,11 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 12 945,46 грн. та заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом в сумі 3 552,65 грн. (т.1 а.с.25, 31, 32).

З наданих ОСОБА_3 квитанцій випливає, що наступний платіж ним було здійснено 16 листопада 2016 року. Після цього він здійснював щомісячно сплату платежів, однак в порушення вимог кредитного договору допускав їх сплату у сумі, меншій ніж передбачено графіком погашення заборгованості.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для задоволення позову ПАТ «ВБР» є правильним.

Позивач належними доказами довів, що відповідачі ухилялися від виконання умов кредитного договору щодо належної сплати платежів, а тому вони повинні відшкодувати Банку наявну заборгованість, яка доведена належними доказами.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на прострочення кредитора колегія суддів вважає безпідставними, ним не надано доказів намагання сплатити заборгованість та відсутність такої можливості з вини Банку.

До того ж, на офіційному сайті Банку розміщені оголошення про початок процедури ліквідації Банку та зміну реквізитів рахунків для погашення заборгованості за кредитними договорами.

Що ж стосується його тверджень про неврахування судом сум сплачених ним з листопада 2016 року платежів, то вони є хибними.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості станом на 27 вересня 2016 року, то судом правомірно не взяті до уваги здійснені відповідачем погашення заборгованості після вказаної дати.

Проте, вони підлягають врахуванню на інших стадіях взаємовідносин Банку та позичальника.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_5, залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 04 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 26 грудня 2018 року.