Справа № 721/270/17
Провадження 2/721/42/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Путильський районний суд Чернівецької області в складі:

Головуючого судді: Проскурняка С.П.

за участю секретаря: Помазан М.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Путила Путильського району Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів. Зазначає, що 08.03.1997 року вона уклала шлюб з відповідачем. Перебуваючи у шлюбі вона втратила працездатність, а саме 16.12.2004 року їй згідно рішення МСЕК встановлена II група інвалідності на період з 16.12.2004 року по 01.01.2006 року, що підтверджується посвідченням. Надалі їй встановлена III група інвалідності довічно.

Позивач в позові вказує, що 06.04.2007 року їх шлюб з відповідачем розірвано. Таким чином, вона як інвалід III групи вважає, що має право на утримання аліментів від відповідача.

Враховуючи викладене просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1000 грн. щомісяця починаючи стягувати з дня подання позову до суду і довічно.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити. Також позивачка зазначила, що її повнолітні діти не мають можливості її утримувати.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та надав пояснення аналогічні відзиву на позов. Просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та його представник в супереч вимогам ст.81 ЦПК України не надали суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_4 08.03.1997 року у виконавчому комітеті Киселицької сільської ради, актовий запис за №2/а.с. 2/. 06 квітня 2007 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу /а.с.3/.

Перебуваючи у шлюбі ОСОБА_1 втратила працездатність, а саме 16.12.2004 року їй згідно рішення МСЕК встановлена II група інвалідності на період з 16.12.2004 року по 01.01.2006 року, надалі їй встановлена III група інвалідності довічно /а.с.4,5/.

За положеннями частини другої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із частинами третьої, четвертою статті 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частинами першою та другою статті 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобовязання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено на 2018 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року 1373 грн, з 1 липня 1435 грн, з 1 грудня 1497 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір пенсії позивачки становить 1809,31грн. /а.с.48/.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи те, що судом встановлено, що позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому суд вважає, що ОСОБА_1 не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої статті 75 СК України, внаслідок чого позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.75,76,80 СК України, ст.ст.ст.4,5,76-81,258,259,354,355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів відмовити..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С.П. Проскурняк