Постанова

Іменем України

18 липня 2018 року

м. Київ

справа № 680/867/15-ц

провадження № 61-13422св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, Новоушицької районної державної адміністрації Хмельницької області,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Кот Марина Олександрівна, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк Алла Анатоліївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області на рішення Апеляційного суду Хмельницької області, у складі колегії суддів: Грох Л. М., Костенка А. М., Ярмолюка О. І., від 28 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року заступник прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, Новоушицької районної державної адміністрації Хмельницької області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу КотМ. О., приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу ОксанюкА. А. про визнання недійсною та скасування декларації про готовність об'єкта до експлуатації, скасування рішень державних реєстраторів, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки, знесення нерухомого майна.

Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням голови Новоушицької районної державної адміністрації Хмельницької області від 17 травня

2007 року №355/07 державному підприємству «Красилівський агрегатний завод» (далі - ДП «Красилівський агрегатний завод») було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для облаштування пляжу за рахунок земель державної власності на території Вільховецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області. Розпорядженням голови Хмельницької обласної державної адміністрації від 20 листопада 2012 року №347/2012-р затверджено зазначений проект землеустрою та вирішено передати ДП «Красилівський агрегатний завод» в оренду земельну ділянку площею 1,1781 га за рахунок земель водного фонду на строк 49 років. На підставі цього розпорядження 24 грудня 2012 року між Новоушицькою районною державною адміністрацією та ДП «Красилівський агрегатний завод» був укладений договір оренди земельної ділянки №184/2012.На вказаній земельній ділянці, що відноситься до земель водного фонду, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 упродовж 2009-2010 років здійснили будівництво елінгу. Прокурор зазначав, що з метою узаконення самочинного будівництва

16 серпня 2013 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та

ДП «Красилівський агрегатний завод» були укладені договори № 06-203 та № 06-202 суборенди земельних ділянок рекреаційного призначення площею 0,0111 га, згідно з якими суборендарям надано право на встановлення споруд на спірній земельній ділянці. 29 жовтня 2013 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією зареєстровано подану

ОСОБА_4 і ОСОБА_3 декларацію ХМ №85 про готовність об'єкта до експлуатації (елінг з кімнатами відпочинку (А-ІІ). На підставі цієї декларації реєстраційною службою Новоушицького районного управління юстиції за ними зареєстровано право власності на нерухоме майно. На підставі договору купівлі-продажу № 3520 від 22 серпня 2014 року ОСОБА_4 і ОСОБА_3 цей об'єкт відчужили ОСОБА_5, який у свою чергу уклав іпотечний договір від 08 вересня 2014 року № 6782 з ОСОБА_6, предметом якого є спірний об'єкт нерухомості, з метою забезпечення зобов'язання за договором позики. Прокурор вказував, що рішеннями Апеляційного суду Хмельницької області від 17 березня

2015 року (справи № 680/724/14-ц, №680/726/14-ц) залишено в силі судові рішення районного суду, якими визнано недійсними договори суборенди земельної ділянки площею 0,0111 га, кадастровий номер НОМЕР_1, та скасовано їх державну реєстрацію. Ухвалами суду касаційної інстанції ці рішення апеляційного суду залишено без змін. Зазначеними судовими рішеннями встановлено факт незаконності укладання договорів суборенди земельних ділянок, вчинених з метою узаконення самочинного будівництва нерухомого майна, яке не є гідротехнічною спорудою і не може бути споруджене у прибережній захисній смузі.

Посилаючись на зазначені обставини, прокурор просив суд визнати недійсною декларацію ХМ №85 про готовність об'єкта до експлуатації та скасувати її; визнати недійсним договір купівлі-продажу

від 22 серпня 2014 року № 3520; скасувати рішення приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Кот М. О. від 22 серпня 2014 року, індексний номер 15340098, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на елінг з кімнатами відпочинку; визнати недійсним договір іпотеки №6782, укладений 08 вересня 2014 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6; скасувати рішення приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А. А. від 08 вересня 2014 року, індексний номер 15633886, про державну реєстрацію права іпотеки на елінг з кімнатами відпочинку; зобов'язати ОСОБА_4 і ОСОБА_3 знести цей об'єкт самочинного будівництва.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області, у складі судді Шуригіної О. В., від 12 липня 2016 року позов заступника прокурора Хмельницької області задоволено частково. Скасовано проведену

29 жовтня 2013 року реєстрацію декларації № ХМ 85, поданої ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про готовність об'єкта до експлуатації (елінг з кімнатами відпочинку (А-ІІ). Визнано недійсним договір

купівлі-продажу № 3520, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Скасовано рішення приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Кот М. О. від 22 серпня

2014 року про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_5 на елінг з кімнатами відпочинку, який розташований по АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір іпотеки № 6782, укладений 08 вересня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Скасовано рішення приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А. А. від 08 вересня 2014 року про державну реєстрацію права іпотеки. Зобов'язано

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знести самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що будівництво елінгу з кімнатами відпочинку здійснено у прибережній захисній смузі, без належних дозволів на будівництво, тому суд дійшов висновку про необхідність скасування декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Ураховуючи те, що об'єкти самочинного будівництва не є об'єктами права власності та не можуть бути відчужені у подальшому, суд дійшов висновку про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та договору іпотеки та скасування рішень про державну реєстрацію прав власності на спірний об'єкт. Посилаючись на те, що спірний об'єкт не відноситься до гідротехнічних споруд, будь-яка перебудова є неможливою, суд зобов'язав відповідачів знести самочинно збудований елінг з кімнатами відпочинку.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 28 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції у частині визнання недійсними договорів

купівлі-продажу та іпотеки, скасування рішень державних реєстраторів, зобов'язання знести об'єкт самочинного будівництва скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову заступника прокурора Хмельницької області у цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що районний суд правильно встановив фактичні обставини справи, проте не взяв до уваги, що 24 листопада 2013 року реєстраційна служба прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на елінг з кімнатами відпочинку та видала ОСОБА_4 та ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на спірний об'єкт нерухомості, відтак без скасування реєстрації права власності ОСОБА_4, ОСОБА_3 на це нерухоме майно, воно не може бути знесене, оскільки держава офіційно визнала та підтвердила факт виникнення у них права власності на це майно, і з цього часу воно стало об'єктом права власності. Відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсними договорів та скасування рішень про державну реєстрацію прав власності, апеляційний суд виходив із того, що прокурором не зазначено у позовній заяві, а районним судом не встановлено, які самі права чи законні інтереси держави були порушені укладанням зазначених договорів.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 26 січня 2017 року,

заступник прокурора Хмельницької області просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не взяв до уваги, що використання земельної ділянки водного фонду рекреаційного призначення шляхом її забудови порушує вимоги земельного та водного законодавства, у зв'язку з чим порушено інтереси держави в особі законного розпорядника земельної ділянки - Хмельницької обласної державної адміністрації, яка визначена як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Незаконна забудова земельної ділянки водного фонду рекреаційного призначення порушує права громадян на безперешкодний доступ до узбережжя водного об'єкту, що дискредитує органи державної влади. Предметом договору купівлі-продажу і іпотеки може бути лише майно, право власності на яке набуте в установленому законом порядку, а перепродаж самочинно збудованого об'єкту на дає підстав вважати, що покупець є законним власником цього майна. Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником спірного майна на момент звернення позивача до суду був ОСОБА_5, тому у прокуратури були відсутні підстави для звернення з вимогою про визнання недійсними свідоцтв про державну реєстрацію, виданих на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а тому висновки суду в цій частині є незаконними та такими, що призвели до неправильного вирішення спору.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

27 січня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи суди встановили, що розпорядженням голови Новоушицької районної державної адміністрації Хмельницької області

від 17 травня 2007 року №355/07-р надано дозвіл ДП «Красилівський агрегатний завод» на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки за рахунок земель державної власності на території Вільховецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області для облаштування пляжу орієнтовною площею 2,0 га.

Розпорядженням голови Хмельницької обласної державної адміністрації

від 20 листопада 2012 року № 347/2012-р затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки рекреаційного призначення у користування на умовах оренди ДП «Красилівський агрегатний завод», розташованої за межами населеного пункту с. Рудківці на території Вільховецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, (облаштування пляжу і встановлення інших споруд), вирішено передати в оренду ДП «Красилівський агрегатний завод» земельну ділянку, загальною площею 1,1781 га, за рахунок земель водного фонду строком на 49 років і надано повноваження органу місцевого самоврядування на укладення договору оренди вказаної земельної ділянки.

24 грудня 2012 року між Новоушицькою районною державною адміністрацією та ДП «Красилівський агрегатний завод» був укладений договір оренди №184/201 земельної ділянки рекреаційного призначення (облаштування пляжу) площею 1,1781 га. Підписавши договір, орендар зобов'язався виконувати обмеження щодо об'єкту оренди, передбачені законом або договором, і дотримуватися режиму використання земель рекреаційного призначення. Договір оренди зареєстрований у відділі Держкомзему у Новоушицькому районі Хмельницької області за № 03772.

Спірна земельна ділянка (кадастровий номер НОМЕР_1) розташована уздовж річки Дністер і відноситься до земель водного фонду та рекреаційного призначення (облаштування пляжу).

16 серпня 2013 року між ДП «Красилівський агрегатний завод» та

ОСОБА_3, ОСОБА_4 були укладені договори суборенди зазначеної вище земельної ділянки №06-202, № 06-203, за умовами яких підприємство передало їм у строкове платне користування частину орендованої ним земельної ділянки рекреаційного призначення (облаштування пляжу і встановлення інших споруд) площею 0,0111 га строком на 48 років з моменту державної реєстрації цього договору.

Протягом 2009-2010 років ОСОБА_4 та ОСОБА_3 побудували на земельній ділянці, яка їм не відводилась, елінг з кімнатами відпочинку (А-ІІ), загальною площею 181,7 кв. м.

29 жовтня 2013 року Інспекцією архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області зареєстрована декларація про готовність елінгу з кімнатами відпочинку (А-ІІ) до експлуатації.

24 листопада 2013 року реєстраційна служба прийняла рішення про державну реєстрацію права власності та видала ОСОБА_4 та

ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на 1/2 частину елінгу з кімнатами відпочинку кожному.

22 серпня 2014 року між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та

ОСОБА_5 були укладені договори купівлі-продажу елінгу з кімнатами відпочинку.

08 вересня 2014 року ОСОБА_5 передав спірний об'єкт в іпотеку ОСОБА_6

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області

від 23 грудня 2014 року (справа № 680/726/14-ц) та рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області

від 25 грудня 2014 року (справа № 680/724/14-ц), залишеними у цій частині без змін відповідними рішеннями Апеляційного суду Хмельницької області від 17 березня 2015 року, визнано недійсними договори №06-202 та

№ 06-203 суборенди земельної ділянки площею 0,0111 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Вільховецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, укладені

16 серпня 2013 року між ДП «Красилівський агрегатний завод» і

ОСОБА_3, ОСОБА_4 та скасовано їх державну реєстрацію. Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2015 року та 22 липня 2015 року рішення суду першої інстанції у нескасованій під час апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду залишені без змін (провадження № 6-12393св15 і № 6-12383св15).

Зазначеними судовими рішеннями було встановлено, що спірні договори суборенди від 16 серпня 2013 року укладені з порушенням вимог статті 8 Закону України «Про оренду землі», оскільки сторони самовільно включили до умов договорів право суборендаря на встановлення на орендованій земельній ділянці, яка була надана для облаштування пляжу, інших споруд. Встановлено, що елінг з кімнатами відпочинку не може бути визнаний гідротехнічною спорудою.

Відповідно до частини першої, другої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного, що реєстрація декларації про готовність об'єкта до експлуатації здійснена неправомірно та підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 самочинно збудували елінг з кімнатами відпочинку на земельній ділянці у межах прибережної захисної смуги, яка не була відведена їм для цієї мети (статті 60, 61 Земельного кодексу України, статті 88, 89 Водного кодексу України).

Виходячи із правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 816/421/17 провадження № 11-543апп18, постанові від 27 червня 2018 року у справі № 814/104/17, провадження № 11-607апп18, спір щодо оскарження декларації про готовність об'єкта до експлуатації, на підставі якої виникло право власності, що є предметом оспорювання, не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Проте не можна погодитися з висновками апеляційного суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частина перша статті 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Під час розгляду справи суди встановили, що самочинне будівництво елінгу з кімнатами відпочинку здійснено у прибережній захисній смузі. Зазначена обставина також підтверджується судовими рішеннями у справах № 680/726/14-ц та № 680/724/14-ц.

Згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об'єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Частиною другою статті 45 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі він набуває статусу позивача.

Обґрунтовуючи позов, заступник прокурора Хмельницької області зазначав, що порушення громадянами вимог законів, які регулюють право користування природними об'єктами зачіпає інтереси держави, оскільки порушується встановлений державою порядок їх отримання та користування.

Встановивши, що спірні договори суборенди суперечили нормам цивільного та земельного законодавства України, порушували право власності і користування земельними ділянками, а прокурор обґрунтував у позовній заяві необхідність захисту майнових інтересів держави в обраний ним спосіб, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору іпотеки, які порушують право власності держави на землі водного фонду, в особі місцевих державних адміністрацій, які не є органами архітектурно-будівельного контролю, а реалізують права власника земельних ділянок у спірних правовідносинах, а також про скасування рішень приватних нотаріусів про державну реєстрацію права приватної власності та права іпотеки.

Колегія суддів погоджуються з висновками суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог про знесення об'єкта самочинного будівництва, оскільки будівництво здійснено у межах прибережної захисної смуги на підставі договорів суборенди, які судовими рішеннями, що набрали законної сили, визнані недійсними, на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, об'єкт не відноситься до гідротехнічних споруд, відтак будь-яка його перебудова є неможливою.

Висновок апеляційного суду про неможливість знесення спірного об'єкта самочинного будівництва без скасування реєстрації права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є помилковим, оскільки згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на елінг з кімнатами відпочинку припинено 22 серпня 2014 року, отже на момент пред'явлення позову елінг був відчужений, а тому визнання недійсними свідоцтв про державну реєстрацію прав власності

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не може перешкоджати захисту права у обраний позивачем спосіб.

Апеляційний суд, у порушення статей 212-214 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи), вищезазначених обставин справи не перевірив, та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки, скасування рішень державних реєстраторів, зобов'язання знести об'єкт самочинного будівництва.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) щодо оцінки доказів і дотримався вимог статті 213 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив обставини у справі та правильно вирішив спір.

За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 28 грудня 2016 року скасувати, рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 12 липня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта