Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №311/3806/14 Головуючий у 1 інстанції: Степаненко Ю.А.
Провадження № 22-ц/778/351/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

секретар: Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 26 серпня 2008 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №ZPBJGK, відповідно до якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 31014,20 доларів США на термін до 26 серпня 2028 року, а відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 22 вересня 2014 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 103344,53 доларів США, що складається з: заборгованості за кредитом - 25972,10 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом - 22015,30 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 5808,02 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 44610,28 доларів США; штрафу (фіксована частина) - 18,55 доларів США; штрафу (процентна складова) - 4920,28 доларів США.

На підставі зазначеного просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №ZPBJGK від 26 серпня 2008 року в розмірі 103344,53 доларів США, що за курсом 13,48 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22 вересня 2014 року складає 1 393 084,28 грн., та судові витрати.

Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №ZPBJGK, укладеним 26 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, в сумі 103344,53 доларів США, що складається з: заборгованості за кредитом - 25972,10 доларів США ; заборгованості по процентам за користування кредитом - 22015,30 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 5808,02 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 44610,28 доларів США; штрафу (фіксована частина) - 18,55 доларів США; штрафу (процентна складова) - 4920,28 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 3654 грн.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2017 року заяву ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на наявність рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2011 року, яким було стягнуто вся сума заборгованості за кредитним договором станом на 07 квітня 2010 року, безпідставне нарахування штрафу та пені за порушенням умов договору та закону, несправедливість умов п. 3.4. кредитного договору, передання нею у 2009 році предмету іпотеки на реалізацію для погашення заборгованості, просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ПАТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що штраф та пеня нараховуються за різні порушення умов договору, відсутність підстав для зменшення неустойки, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2011 року заборгованість за даним кредитним договором не стягувалась.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Аналогічні норми містились в ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.08.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачкою було укладено кредитний договір №ZPBJGK (далі Кредитний договір), за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у розмірі 31 014,20 доларів США на строк до 26.08.2028 року, та зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7-12).

За положеннями пункту 8.1 Кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банкові грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 420,30 доларів США згідно Графіку для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Періодом сплати за договором є період з 10 по 15 число кожного місяця.

У випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менш ніж 1 гривня (пункт 8.4).

Суд, встановивши, що відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості, яка за розрахунком банку станом на 22.09.2014 року становить 103 344,53 доларів США, що складається з: заборгованості за кредитом - 25972,10 доларів США ; заборгованості по процентам за користування кредитом - 22015,30 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 5808,02 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 44610,28 доларів США; штрафу (фіксована частина) - 18,55 доларів США.

Однак з таким висновком не погоджується колегія суддів.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зверталося до суду з позовом до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2011 року позов задоволено, з ОСОБА_3 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPBJGK від 26 серпня 2008 року стягнуто 279 564 (двісті сімдесят девять тисяч пятсот шістдесят чотири грн.) 65 коп.(а.с.75-78). Рішення набрало законної сили.

Вирішуючи вимоги позивача до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором № ZPBJGK від 26 серпня 2008 року станом на 07.04.2010 року 35 323, 82 доларів США, яка складається з: 25 590,45 доларів США заборгованість за кредитом, 4 970,23 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 161,28 доларів США - заборгованість по комісії, 1 889,73 доларів США пеня, 31,55 доларів США штраф (фіксована частина), 1680,58 доларів США (процентна складова), суд, встановивши факт невиконання відповідачем ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом, а також факт наявності у позивача, за умовами укладеного між ним та відповідачем договору, права вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, задовольнив вимоги банку та стягнув на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 279 564 грн. 65 коп. (що еквівалентно 35 253,82 доларів США за курсом НБУ).

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

У пункті 2.2.3 кредитного договору передбачено, що згідно зі ст.651 ЦК України у разі істотного порушення позичальником договору договір може бути розірвано або змінено з надсиланням позичальнику відповідного повідомлення. При цьому позичальник зобовязується повернути суму кредиту в повному обсязі, винагороду та відсотки за фактичний строк користування, повністю виконати всі зобовязання за договором.

Зі змісту позовної заяви ПАТ КБ «Приват Банк» від 07.04.2010 року вбачається, що позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк».

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18 ОСОБА_6 Верховного Суду дійшла висновку про те, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Вимог щодо стягнення коштів на підставі положень ст.625 ЦК України позивач не заявляв, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції не звернув увагу на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2011 року позов задоволено, з ОСОБА_3 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPBJGK від 26 серпня 2008 року вже достроково стягнута вся сума заборгованості за кредитним договором станом на 07.04.2010 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Щодо стягнення процентів до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту, а саме - звернення банку до суду з позовом 15.10.2014 року, колегія суддів виходить з наступного.

Умовами договору (п.8.1) передбачено сплату щомісячних платежів, вимоги про стягнення з ОСОБА_3 процентів за період з 07.04.2010 року по 28.10.2010 року (дата звернення до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська) під час звернення банку до суду з позовом 15.10.2014 року (а.с.2-3) не підлягають задоволенню у звязку із пропуском строку позовної давності, про застосування якої відповідач просила в своєї заяві про перегляд заочного рішення (а.с.49-53).

Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Оскільки відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, така заява може бути подана в суді апеляційної інстанції тільки за умови неналежного повідомлення сторони про розгляд справи в суді першої інстанції, що перешкодило цій особі скористатися своїм правом на подачу такої заяви суду першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України (діючого на час розгляду справи) судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Наявний у матеріалах справи конверт зі зворотнім повідомленням, який повернуто до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання»(а.с.33-34) та розписка невідомої особи «зі злів сусідів не проживає за зазначеною адресою» (а.с.31) не є доказом виконання судом вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України, тобто не є розпискою, оскільки відсутній підпис заявника і не є фіксацією повідомлення по дату судового засідання.

З огляду на викладене, рішення суду підлягає скасуванню згідно з п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Керуючись ст. ст. 374,376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2014 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді: