Постанова

Іменем України

05 липня 2018 року

м. Київ

справа № 614/336/15-ц

провадження № 61-19854св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Харківській області, Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Борівське відділення Ізюмського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2016 року у складі судді Бородіної Н. М. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Бездітка В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Борівське відділення Ізюмського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 24 грудня 2014 року дільничним інспектором міліції Борівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_6 було неправомірно складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення та начальником цього відділу Куропятниковим В. О. прийнято рішення про направлення цих матеріалів до суду. Постановою Борівського районного суду Харківської області від 29 грудня 2014 року провадження у справі відносно нього закрито через відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

Вказуючи, що зазначеними діями посадових осіб Борівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області йому завдано моральної шкоди, ОСОБА_4, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 17 травня 2016 року, просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 3 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди, а також витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 032,86 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 7 305,00 грн і витрати, пов'язаних з явкою до суду, у розмірі 1 074,98 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року не надав суду належних і допустимих доказів незаконності дій відповідачів. Посадові особи Борівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області при складенні протоколу про адміністративне правопорушення і направленні матеріалів до суду діяли у межах повноважень, наданих Законом України «Про міліцію» та Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що посадові особи Борівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та направленні матеріалів до суду діяли у межах повноважень, наданих їм Законом України «Про міліцію» та КУпАП. Доказів неправомірності дій вказаних осіб та/або їх винних дій суду не надано.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень не врахували, що неправомірність дій посадових осіб Борівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та направленні матеріалів до суду встановлена постановою Борівського районного суду Харківської області від 29 грудня 2014 року, якою провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності закрито через відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

Відзив на касаційну скаргу відповідачем не подано.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що 24 грудня 2014 року дільничним інспектором міліції Борівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_6 відносно ОСОБА_4 був складений протокол про адміністративне правопорушення за статтею 173 КУпАП.

Начальником Борівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області Куропятниковим В. О. прийнято рішення про направлення складного у відношенні ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення до суду.

Постановою Борівського районного суду Харківської області від 29 грудня 2014 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.

Вважаючи дії вказаних посадових осіб Борівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області неправомірними, ОСОБА_4 на підставі статей 23, 1167 ЦК України просив відшкодувати йому завдану моральну шкоду.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно з частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Статтею 10 Закону України «Про міліцію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що міліція відповідно до своїх завдань зобов'язана: приймати і реєструвати заяви й повідомлення про адміністративні правопорушення; виявляти та припиняти адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, своєчасно приймати по них рішення.

Відповідно до статті 255 КУпАП (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними у статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ за статтею 173 КУпАП.

У статті 221 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення за статтею 173 КУпАП розглядаються судом.

Вказане свідчить, що посадові особи Борівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та направленні матеріалів до суду діяли у межах повноважень, наданих їм Законом України «Про міліцію» та КУпАП.

Крім того, складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки у відповідності до положень статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом.

Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження незаконності дій посадових осіб Борівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області.

Посилання касаційної скарги на те, що постанова Борівського районного суду Харківської області від 29 грудня 2014 року є підтвердженням протиправності дій відповідачів є безпідставним, оскільки вказаною постановою суду доведено лише те, що позивач не вчиняв адміністративного правопорушення, а не протиправність дій відповідачів.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк