Справа № 456/1456/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/783/4949/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.,

секретаря: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області у складі судді Микитчин І.М. від 04 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, в якому просить визнати недостовірною інформацію відносно неї, поширену ОСОБА_2 у формі виступу під час подання клопотань, давання показань та промови у судових дебатах в ході судових засідань від 18 липня 2014 року, від 11 серпня 2014 року, від 10 жовтня 2014 року в рамках розгляду Сколівським районним судом Львівської області цивільної справи № 453/370/14-ц до головуючого судді Микитина Володимира Ярославовича, а саме: «ОСОБА_3 шахрайським способом заволоділа заповітами на підставі сфальсифікованих Славською селищною радою довідок, підкупила суддів, працюючи в державному лісовому підприємстві, незаконно заволоділа правом власності на житловий будинок АДРЕСА_1, з її боку є шахрайство щодо позбавлення людини права спадкування, вона є шахрайка, незаконно продає державний ліс, підкуповуючи негідних суддів, ОСОБА_3 зловживаючи службовим становищем, купила нечесних суддів, скоїла кримінальні правопорушення та надала суду сфальсифіковані докази і документи».

Зобов'язати ОСОБА_2, не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом направлення листів на адресу Сколівського районного суду Львівської області, Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, Сколівської державної нотаріальної контори для ознайомлення з їх трудовим колективом із зазначенням у них такого тексту: «ОСОБА_3 не є шахрайкою, не вчиняла шахрайства щодо позбавлення людини права спадкування, не заволодівала шахрайським способом заповітами та не використовувала сфальсифікованих Славською селищною радою довідок, не заволоділа незаконно правом власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, не продає незаконно державний ліс, не підкуповує та не підкуповувала суддів, не зловживає та не зловживала службовим становищем на посаді комерційного начальника відділу державного підприємства «Славське лісове господарство», не надавала суду сфальсифіковані докази і документи та не вчиняла кримінальних правопорушень».

Стягнути з ОСОБА_2 в її користь у відшкодування моральної шкоди 25 00,00 гривень.

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію відносно ОСОБА_3, поширену ОСОБА_2 у формі виступу під час подання клопотань, давання показань та промови у судових дебатах в ході судових засідань від 18 липня 2014 року, від 11 серпня 2014 року, від 10 жовтня 2014 року в рамках розгляду Сколівським районним судом Львівської області цивільної справи № 453/370/14-ц до головуючого судді Микитина Володимира Ярославовича, а саме: «ОСОБА_3 шахрайським способом заволоділа заповітами на підставі сфальсифікованих Славською селищною радою довідок, підкупила суддів, працюючи в державному лісовому підприємстві, незаконно заволоділа правом власності на житловий будинок АДРЕСА_1, з її боку є шахрайство щодо позбавлення людини права спадкування, вона є шахрайка, незаконно продає державний ліс, підкуповуючи негідних суддів, ОСОБА_3 зловживаючи службовим становищем, купила нечесних суддів, скоїла кримінальні правопорушення та надала суду сфальсифіковані докази і документи».

Зобов'язано ОСОБА_2, не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом направлення листів на адресу Сколівського районного суду Львівської області, Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, Сколівської державної нотаріальної контори для ознайомлення з їх трудовим колективом із зазначенням у них такого тексту: «ОСОБА_3 не є шахрайкою, не вчиняла шахрайства щодо позбавлення людини права спадкування, не заволодівала шахрайським способом заповітами та не використовувала сфальсифікованих Славською селищною радою довідок, не заволоділа незаконно правом власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, не продає незаконно державний ліс, не підкуповує та не підкуповувала суддів, не зловживає та не зловживала службовим становищем на посаді комерційного начальника відділу державного підприємства «Славське лісове господарство», не надавала суду сфальсифіковані докази і документи та не вчиняла кримінальних правопорушень».

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди одну тисячу гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 судові витрати 494 грн. (чотириста дев'ятсот чотири гривні 00 коп.), пов'язані із сплатою судового збору.

Дане рішення суду оскаржила ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що рішення суду є незаконним, постановлене з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права. Вказує, що суд першої інстанції порушив вимоги ст..ст.224-226 ЦПК України та не провів заочний розгляд справи, оскільки ОСОБА_2 як відповідач не подавала заяви про розгляд справи за її відсутності, крім того вважає що суд вийшов за межі позовних вимог та самостійно змінив заявлені позовні вимоги. Зазначає, що суд не вправі був зобов`язувати її спростовувати недостовірну інформацію шляхом направлення листа на адресу судді Сколівського районного суду Львівської області та Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, оскільки як спосіб судового захисту гідності, честі та ділової репутації за поширення недостовірної інформації такий не передбачений у ст..16, 277 ЦК України.

Також вказує, що суд порушив вимоги ст..ст.15,16 ЦПК України, неправильно застосував до даних правовідносин ст.ст.13, 23, 275, 277, 280, 297, 299, 1167 ЦК України та не дотримався роз`яснень даних судам Пленумом Верховного Суду України в п.17 абзац 1,4 постанови №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи». Зазначає, що не можуть розглядатись вимоги про спростування відомостей що були заявлені свідком ОСОБА_2 в судовому засіданні при розгляді справи №453/370/14-ц.

Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 квітня 2017 року та закрити провадження у цивільній справі.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що вважав встановленим, що в ході судових засідань від 18 липня 2014 року, 11 серпня 2014 року, 10 жовтня 2014 року в цивільній справі № 453/370/14-ц відповідач ОСОБА_3 у присутності інших учасників судового засідання, секретаря суду Корнути Т.Б., головуючого судді Микитина В.Я. та у приміщенні суду обзивала ОСОБА_3 злочинцем, корупціонером, шахраєм, що є приниженням її честі, гідності та ділової репутації і не відповідає дійсності та її особі.

Суд погодився з висновками позивача, щодо того що висловлювання відповідача в судових засіданнях не містились у вироках чи інших судових рішеннях, у постановах досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, не стосувались предмету спору та не слугували доказом у справі, а тому така інформація може розцінюватися як поширення неправдивих відомостей. Виходячи з фактичних обставин, зміст висловлювань відповідача, емоційного стану та поведінку під час цих судових засідань, суд вважав встановленим, що фактично метою дій ОСОБА_2 було приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_3

З таким висновком суду погодитися не можна виходячи із наступних підстав.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст.3,28).

Відповідно до ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони порядку з метою запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Як встановлено судом, що зазначений позов пред'явлений до відповідача ОСОБА_2 яка представляла інтереси позивача ОСОБА_6 в цивільній справі № 453/370/14-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 третіх осіб Славської селищної ради Сколівського району Львівської області та Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області про визнання заповітів не дійсними.

Судом встановлено, що під час слухання Сколівським районним судом Львівської області цивільної справи № 453/370/14-ц в судовому засіданні, яке відбулось 18 липня 2014 року, у своєму виступі при поданні клопотань відповідач ОСОБА_2 повідомила головуючому судді Микитину В.Я. про те, що ОСОБА_3 шахрайським способом заволоділа заповітами на підставі сфальсифікованих Славською селищною радою довідок, підкупила суддів, працюючи в державному лісовому підприємстві, незаконно заволоділа правом власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (час повідомлення 12 год. 54 хв. - 13 год. 01 хв.), що з боку ОСОБА_3 є шахрайство щодо позбавлення людини права спадкування ( час повідомлення 13 год. 12 хв. - 13 год. 16 хв.), що позивач є шахрайка, незаконно продає державний ліс, підкуповуючи негідних суддів (час повідомлення 13 год. 16 хв. - 13 год. 25 хв.).

В ході судового засідання, яке відбулось 11 серпня 2014 року, при даванні показань в якості свідка ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_3, зловживаючи службовим становищем, купила нечесних суддів, та скоїла кримінальні правопорушення (час повідомлення 13 год. 20 хв. - 13 год. 53 хв.).

В судовому засіданні від 10 жовтня 2014 року під час промови у судових дебатах ОСОБА_2 висловилася наступним чином: «ОСОБА_3 скоїла кримінальне правопорушення та надала суду сфальсифіковані докази і документи (час повідомлення 13 год. 40 хв. - 13 год. 51 хв.).

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, ст. 28).

Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Стаття 68 Конституції України встановлює обов'язок кожного неухильно додержуватись Конституції України та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Зазначене вище висловлювання, як встановлено в суді виконувалось представником позивача ОСОБА_6 -ОСОБА_2, яка діяла з метою захисту його інтересів та за вказівками останнього і розцінюється як висловлювання представника по цивільній справі № 453/370/14-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 третіх осіб Славської селищної ради Сколівського району Львівської області та Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області про визнання заповітів не дійсними.

Відповідно до п. 17.Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру. Разом з тим вимоги про спростування інформації, яка, на думку позивача, є недостовірною і порушує його особисті немайнові права, поширена в наданих атестаційній комісії матеріалах (характеристиках, протоколах чи інших документах), можуть розглядатись судом у порядку, передбаченому статтею 277 ЦК. Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї.

Відповідно до тесту, за яким визначається необхідність втручання, Суд аналізує нагальну суспільну потребу, пропорційність та доречність і достатність обґрунтування цього втручання .

Втручання потрібно оцінювати в цілому, враховуючи статус позивача і відповідача, зміст критичних коментарів, контекст та спосіб, у який вони були оприлюднені .

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. №14 "Про судове рішення у цивільній справі" оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК). Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

З врахуванням вищенаведеного, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 з вищенаведених підстав.

Отже, враховуючи те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з позивача ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір в сумі 542 гривень 96 коп. в користь ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 386 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 квітня 2017 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 542 грн 96 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 липня 2018 року.

Головуючий

Судді