АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4031/18 Справа № 188/1543/17 Головуючий у 1 й інстанції - Ніколаєва І. К. Доповідач - Варенко О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів -Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2017 року позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.06.2010 року відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 4 000 гривен у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач в свою чергу порушує зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого, станом на 30 червня 2017 року, утворилася заборгованість в розмірі 50 734 гривен 44 копійки, яка складається з наступного: 2701гривен 88 копійок - заборгованість за кредитом; 41 290 гривен 44 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 850 гривен 00 копійок-заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6.Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривен 00 копійок-штраф (фіксована частина); 2 392 гривні 12 копійок-штраф (процентна складова). Дану суму заборгованості та судовий збір позивач просив стягнути на його користь з відповідача.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності, оскільки строк дії картки автоматично продовжився. Крім того, апелянт зазначає, що умовами надання споживчого кредиту встановлено строк позовної давності у 50 років.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.06.2010 року відповідач ОСОБА_2, отримала кредит у розмірі 4 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач в свою чергу зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 30 червня 2017 року утворилася заборгованість в розмірі 50 734 гривен 44 копійки, яка складається з наступного: 2 701гривен 88 копійок - заборгованість за кредитом; 41 290 гривен 44 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 850 гривен 00 копійок-заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6.Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривен 00 копійок-штраф (фіксована частина); 2 392 гривні 12 копійок-штраф (процентна складова)..

Так, починаючи з 24.06.2010 року відповідач користувалася наданим їй кредитним лімітом по картковому рахунку. Останнє поповнення карткового рахунку відповідачем відбулося 18.02.2014 року. Після цього ніяких поповнень відповідач по рахунку не здійснювала, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № б/н від 24.06.2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем, станом на 30.06.2017 року (а.с.4-5).

Відповідач у письмовому відзиві на позовну заяву ставила питання про застосування строку позовної давності (а.с.55-57).

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що останній платіж відповідачем було здійснено 18.02.2014 року, а з позовом до суду банк звернувся лише 06.11.2017 року, то суд першої інстанції, керуючись ст.ст.253, 256, 258, 261, 267, 527, 530, 631 ЦК України, прийшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування до спірних правовідносин загального трирічного строку позовної давності за наявності відповідної заяви відповідача, що в силу вимог ст. 267 ЦК України є правовою підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що строк позовної давності щодо повернення кредита у повному обсязі не сплив, так як строк дії картки автоматично продовжився - не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мала виконувати зобов'язання, черговими платежами впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому автоматичне неодноразове продовження дії картки не має значення для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування, як на це посилається позивач.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12та відповідають висновкам Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Доводи апеляційної скарги про те, що умовами надання споживчого кредиту встановлено термін позовної давності у 50 років, також підлягають відхиленню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.259 ЦК України, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 1.1.7.3.1. яких установлено позовну давність тривалістю в п'ятдесят років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальником.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова