Житомирський апеляційний суд
Справа №280/1380/17 Головуючий у 1-й інст. Щербаченко І. В.
Категорія 32 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Коломієць О.С.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 280/1380/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Коростишівська державна нотаріальна контора про розірвання спадкового договору

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Щербаченко І.В. у м. Коростишеві,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати спадковий договір, укладений 13.02.2015 між нею та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Коростишівської державної нотаріальної контори. В обґрунтування позову зазначала, що 13.02.2015 між сторонами було укладено спадковий договір, відповідно до умов якого, після своєї смерті вона передає відповідачу квартиру АДРЕСА_1, а відповідач в свою чергу зобовязалася виконувати її особисті немайнові розпорядження, зокрема забезпечувати необхідними продуктами харчування, одягом та ліками. Відповідач дотримувалася умов договору після його підписання, однак з січня 2016 року позивач неодноразово зверталася до неї за допомогою у прибиранні її житла, принести води, продуктів харчування, однак вона відмовляла їй, посилаючись на зайнятість. У звязку із невиконанням відповідачем умов укладеного договору змушена була звернутися до суду із вказаним позовом.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Мотиви апеляційної скарги у своїй сукупності зводяться до того, що відповідачем не виконуються умови укладеного між сторонами спадкового договору, що є підставою для його розірвання.

На адресу апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначила, що піклувалася про ОСОБА_3 ще з 2014 року та продовжувала здійснювати догляд після укладення спадкового договору не обмежуючись при цьому його умовами. Вказала, що відносини зіпсувалися з того часу, коли позивач потрапила під вплив родини ОСОБА_4, які з метою заволодіння її квартирою, що є предметом спадкового договору, налаштували позивача проти неї. Вказала, що із вересня 2017 року вона не спілкувалася із позивачем, оскільки остання відмовляється іти на контакт. Виходячи із наведеного, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Від представника позивача ОСОБА_5 надійшли заперечення на відзив ОСОБА_2 мотиви якого зводяться до доводів апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, мотивуючи його наступним.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.02.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено спадковий договір, посвідчений державним нотаріусом Коростишівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 2-87, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 передає після своєї смерті у власність ОСОБА_2 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 5-6).

Відповідно до п. 6.1, 6.2 вказаного договору за згодою сторін на Набувача майна (ОСОБА_2В.) покладено обовязки: забезпечувати відчужувача необхідними продуктами харчування та одягом, за його рахунок; забезпечувати відчужувача згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами, незалежно від їх вартості, за рахунок його коштів, та в разі необхідності за рахунок коштів, які належать особисто набувачу майна.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказала, що ОСОБА_2 умови договору не виконує, між ними склалися вкрай неприязні стосунки, а догляд за нею здійснюють інші особи та просила задовольнити її позовні вимоги.

Відповідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Згідно зі ст. 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов'язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 10 спадкового договору та ч. 1 ст. 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що будь-яких доказів невиконання обов'язків, обумовлених спадковим договором, позивачем не надано і не спростовано доводів відповідача про надання та організацію надання необхідних послуг.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 із 2015 року проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_2 у м. Коростишеві. З лютого 2015 року, тобто з часу укладення спадкового договору, ОСОБА_2 здійснювала догляд за ОСОБА_1 згідно передбачених умов укладеного договору.

Як пояснили допитані свідки в суді першої інстанції ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та не заперечувалося сторонами, спочатку ОСОБА_2 щотижня приїжджала до позивачки у с. Козіївка, привозила продукти харчування, ліки, прибирала у будинку та допомагала обробляти город біля будинку. Проте в подальшому відповідачка приїжджала рідше та врешті перестала відвідувати позивачку. Із жовтня 2017 року сторони взагалі перестали спілкуватися.

Із матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слалися вкрай неприязні відносини. Зазначені обставини підтверджується неодноразовими зверненнями до правоохоронних органів як позивача, так і відповідача (а.с. 37-38).

У звязку із цим ОСОБА_2 перестала виконувати обовязки, покладені на неї п. 6 спадкового договору.

В судовому засіданні встановлено, що упродовж дії спадкового договору ОСОБА_1 за місцем свого проживання в с. Козіївка обслуговувалась соціальним працівником ОСОБА_8.

Згідно з типовими положеннями про відділення соціальної допомоги та договорами, що укладаються між відділенням та одиноким непрацездатним громадянином, соціальний працівник, зокрема, не рідше двох разів на тиждень відвідує одиноких, надає соціально-побутові послуги, доставляє додому обіди, продукти харчування, медикаменти, промислові та інші необхідні товари, прибирає житлове приміщення, здає білизну до пральні, хімчистки, речі домашнього побуту в ремонт, оплачує комунальні та інші послуги, надає долікарську допомогу, викликає лікаря додому, супроводжує в лікарню та інші соціальні установи.

Про допит в судовому засіданні ОСОБА_8, як свідка, заявлялось в суді першої та апеляційної інстанції, проте свідок до суду не зявився, його явка забезпечена не була, а тому клопотання були зняті.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено і це не заперечується стороною відповідача, що соціальний працівник ОСОБА_8 відвідувала позивача щопонеділка та щочетверга, купувала останній продукти харчування за її кошти та ліки.

Молочні продукти ОСОБА_1 приносили сусіди, що також не заперечується сторонами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в основу підстав для задоволення позову поклав показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10 та зазначив, що свідки підтвердили виконання умов договору відповідачем, а саме, що відповідач турбувалась про лікування позивача, допомагала обробляти присадибну ділянку в селі, де проживала позивач, майже щовихідних відвідувала позивача.

Тобто з показань свідків можна зробити висновок, що відповідачка відвідувала позивачку, а відтак забезпечувала її продуктами харчування за кошти останньої (якщо слідувати умовам договору), навіть не щотижня, а рідше.

Обробіток присадибної земельної ділянки біля будинку ОСОБА_1 в с. Козіївка не входив до обовязків відповідача за умовами спадкового договору. Проте, судом встановлено, що ОСОБА_1 подарувала свій житловий будинок в с. Козіївка ОСОБА_2, а тому остання, як власник будинку, обробляла прилеглу до будинку земельну ділянку.

Організація в госпіталізації ОСОБА_1 15 червня 2016 року ОСОБА_2 не може свідчити про системне виконання останньою умов спадкового договору.

Посилання відповідача на те, що вона купувала для позивачапродукти харчування та інші товари на підтвердження чого надала чеки та квитанції, не мають значення для справи, оскільки подані докази не мають адресності, до того ж містять перелік окремих видів товару, які позивачка не може споживати за своїм віковим та фізіологічним станом.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 значною мірою була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладанні спадкового договору, оскільки відповідач допустила істотне порушення умов договору та не виконала розпоряджень відчужувача ( належне харчування та лікування), колегія суддів апеляційного суду, дійшла висновку про наявність правових підстав для розірвання спірного договору.

Відповідно до п.3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням наведених норм закону, а тому підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про задоволення позову.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог, тому в силу положень п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України на користь позивача із відповідача підлягає стягненню і судовий збір у розмірі 1600, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Розірвати спадковий договір від 13.02.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Коростишівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 2-87.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1600 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.12.2018.

Головуючий Судді