Житомирський апеляційний суд
Справа №293/231/16-ц Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є. Б.
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 293/231/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа державний нотаріус Черняхівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 30 липня 2018 року, постановлене під головуванням судді Бруховського Є. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 20 червня 2013 року померла її бабуся ОСОБА_4 Оскільки на час відкриття спадщини її батько ОСОБА_5 помер, вона є спадкоємцем за правом представлення та прийняла спадщину після смерті бабусі відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України. До складу спадкового майна входить ? частина житлового будинку №72, розташованого в смт Черняхів Житомирської області, по вул. Підварській ( колишня назва вул. Куйбишева).

Окрім неї, спадкоємцем за законом був син ОСОБА_4 ОСОБА_6, який помер 28 травня 2015 року.

Позивач зазначає, що після смерті її дядька ОСОБА_6 його син ОСОБА_2, почав виганяти її з даного житлового будинку, вважаючи, що є єдиним власником цього житла на підставі договору дарування, укладеного між ним та його батьком.

Згодом їй стало відомо, що за життя ОСОБА_6 оформив усе спадкове майно після смерті матері на своє імя та 6 березня 2014 одержав свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку №72 по вул. Підварській в смт Черняхів.

Оскільки такі дії свідчать про порушення її спадкових прав, просила визнати недійсним в ? частині свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори 6 березня 2014 року на імя ОСОБА_6, а також визнати за нею право власності на ? частину вказаного житлового будинку.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 30 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Зазначає, що належним чином прийняла спадщину після смерті своєї бабусі, оскільки постійно проживала та була зареєстрована разом з нею на час відкриття спадщини. Будучи спадкоємицею за законом першої черги, вона має право на ? частину спадкового майна й видача свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно на імя ОСОБА_6 свідчить про порушення її прав.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі.

При цьому, ОСОБА_1 пояснила, що зверталась до суду з клопотанням при приєднання до матеріалів справи доказів на підтвердження родинних звязків між нею, її покійним батьком та бабусею, проте, суд не вирішив питання про їх приєднання до справи. Також зауважила, що вказаний житловий будинок є її єдиним житлом, й та обставина, що вона не реалізувала свої спадкові права не може обмежувати її право на спадщину.

На думку представника відповідача, апеляційна скарга є безпідставною. Так, ОСОБА_2 не приймав спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6, а набув право власності на спірний житловий будинок за цивільно-правовою угодою, не порушивши при цьому спадкові права ОСОБА_1 Таким чином, позовні вимоги до його довірителя є безпідставними. Будь-які докази того, що саме ОСОБА_2 порушив права ОСОБА_1, в матеріалах справи відсутні.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст.1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

У ч.3 ст. 1268 ЦК України закріплена норма, відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1301 ЦК України також передбачено, що свідоцтво про право на спадину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності того, що ОСОБА_6 не мав права на спадкування, а позивач не зверталась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі ОСОБА_4, а також не надала суду докази того, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_5

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

В судовому засіданні встановлено, що 20 червня 2013 року померла ОСОБА_4, якій належала на праві приватної власності ? частина житлового будинку №72, розташованого в смт Черняхів Черняхівського району Житомирської області, по вул. Підварській (колишня назва вул. Куйбишева).

Спадщину після її смерті прийняв син ОСОБА_6, який 6 березня 2014 року одержав у Черняхівській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на 500/100 ідеальних часток житлового будинку №72, розташованого по вул. Куйбишева в смт Черняхів Черняхівського району Житомирської області.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначила, що, окрім ОСОБА_6, вона також є спадкоємцем за законом першої черги, оскільки має право на спадкування після смерті своєї бабусі за правом представлення.

На підтвердження доводів своїх вимог позивач надала суду для огляду оригінали свідоцтва про народження серії І-ТП №260269 та свідоцтва про смерть серії І-ТП №285017, які свідчать про те, що її батько ОСОБА_5 помер 24 липня 1997 року.

Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження містить інформацію, що батько позивача є сином ОСОБА_4.

Враховуючи ту обставину, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4, її син ОСОБА_5 помер, дочка останнього ОСОБА_1 має право на спадкування належної йому частки у спадщині, яка становить ? частину спадкового майна.

Судом також встановлено, що на час смерті ОСОБА_4 позивач постійно проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується витягом з будинкової книги та довідками виконавчого комітету Черняхівської селищної ради.

Таким чином, ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті своєї бабусі й нарівні зі спадкоємцем за законом першої черги ОСОБА_6 повинна була бути закликана до спадкування.

Враховуючи вищезазначене, видача свідоцтва про право на спадщину за законом на все спадкове майно на імя ОСОБА_6, порушує спадкові права позивача.

Та обставина, що ОСОБА_1 не зверталась до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, не свідчить про те, що позивач втратила право на спадкування.

Так, відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлений обовязок спадкоємця звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у вигляді втрати права на спадщину.

Отже, маючи право на спадщину, позивач вправі ставити питання про визнання недійсним в ? частині свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на імя ОСОБА_6.

В судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_6, оформивши свої спадкові права, в тому числі й після смерті ОСОБА_4, набув право власності на весь житловий будинок №72, розташований по вул. Підварській в смт Черняхів. 5 травня 2015 року він подарував цей будинок ОСОБА_2, що підтверджується договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 5 травня 2015 року та зареєстрованим в реєстрі за №880.

28 травня 2015 року ОСОБА_6 помер. Спадкова справа після його смерті не заводилась.

Заперечуючи проти позову, представник посилався на ту обставину, що його довіритель не є належним відповідачем, оскільки не порушував спадкові права ОСОБА_1.

Однак, враховуючи ту обставину, що предметом спірних правовідносин є ? частина житлового будинку, власником якого на даний час є ОСОБА_2, відтак саме він є належним відповідачем у цій справі. Набуття останнім права власності на вказаний житловий будинок на підставі договору дарування не може обмежувати спадкові права ОСОБА_1 та не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на імя ОСОБА_6.

Посилання суду першої інстанції на ту обставину, що ОСОБА_1 не доведений той факт, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька, є безпідставним, оскільки, маючи право на спадкування за правом представлення, позивач в даному випадку виступає як безпосередній спадкоємець ОСОБА_4, а не як спадкоємець ОСОБА_5. Таким чином, питання щодо кола спадкоємців останнього не має правового значення для вирішення цього спору.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги про визнання недійсним в ? частині свідоцтва про право на спадщину за законом підлягають до задоволення.

Водночас, вирішуючи даний спір, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на ? частину вказаного житлового будинку, оскільки договір дарування, на підставі якого відповідач набув право власності на цей житловий будинок, є дійсним.

Таким чином, рішення підлягає скасуванню з постановленням нового,- про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.259,268,367,368 ,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 30 липня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 6 березня 2014 року державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 на імя ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_4, яка померла 20 червня 2013 року, та зареєстроване в реєстрі за № 499.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1102 грн 40 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді

Повний текст постанови складений 27 грудня 2018 року.