ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 638/6852/18

провадження № 22-ц/818/1799/18

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

позивач: ОСОБА_2,

відповідач: ОСОБА_3,

треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Державна екологічна інспекція у Харківській області про захист права на безпечне довкілля,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Державна екологічна інспекція у Харківській області про захист права на безпечне довкілля за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 року (в складі судді Грищенко І.О.),

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Державна екологічна інспекція у Харківській області про захист права на безпечне довкілля, в якому просили зобовязати ОСОБА_3 (мешкає за адресою: 61204, АДРЕСА_1, НОМЕР_1, виданий Дзержинським РВ у м. Харкові ГУ ДМСУ в Харківській області 10.01.2013 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) здійснити ліквідацію сміттєзвалища на належній йому земельній ділянці кадастровий номер :00:003:1793, площею 0,6 га, яка розташована на території селища ОСОБА_4, Дергачівського району, Харківської області, шляхом вивезення наявних на земельній ділянці хімічних, побутових, будівельних та інших видів відходів, а також засмічених токсичними відходами мас ґрунту на легальні сміттєві полігони.

У липні 2018 року ОСОБА_2, від імені якого діє адвокат ОСОБА_5 на підставі договору про надання правової допомоги від 23.05.2018 року, ордеру на надання правової допомоги серія ЗП № 032003 від 23.05.2018 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 001256, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької області від 27 лютого 2017 року № 5, звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова 13.07.2018 року із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд, до вирішення даного спору по суті, заборонити відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:1793, яка розташована на території селища ОСОБА_4, Дергачівського району, Харківської області і належить на праві власності ОСОБА_3, який мешкає за адресою: 61204, АДРЕСА_2, НОМЕР_1, виданий Дзержинським РВ у м. Харкові ГУ ДМСУ в Харківській області 10.01.2013 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову зазначав, що позивачами поданий позов до суду, в якому вони просили зобовязати ОСОБА_3 ліквідувати звалища хімічних, побутових та будівельних відходів, виконання рішення суду, в разі задоволення позову, можливо лише відповідачем, а не будь-якими іншими особами, тобто саме власник земельної ділянки повинен забезпечити право позивачів на безпечне довкілля, в разі відчуження відповідачем земельної ділянки, на якій створено сміттєзвалище, виконання рішення суду стане неможливим. На день подання даної заяви біля земельної ділянки відповідача, на який створено сміттєзвалище, встановлений щит із обявою про продаж земельної ділянки «під АЗС».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 рокузаяву ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, державна екологічна інспекція у Харківській області про захист права на безпечне довкілля задоволено.

До вирішення даного спору по суті, заборонено відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:1793, яка розташована на території селища ОСОБА_4, Дергачівського району, Харківської області і належить на праві власності ОСОБА_3

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_3 звернувся на цю ухвалу з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви про забезпечення відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано жодного доказу, який свідчив би про утруднення чи неможливість виконання рішення суду в разі його ухвалення, а також про те, що відповідач буде ухилятись від виконання такого рішення.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості наведених у ній доводів, оскільки вбачались достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитись не може виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема шляхом: 1) накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання.

Відповідно до вимог частини 1 статті 151ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 1 статті 152 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до розяснень, що містяться в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Державна екологічна інспекція у Харківській області про захист права на безпечне довкілля, в якому просили зобовязати ОСОБА_3 здійснити ліквідацію сміттєзвалища на належній йому земельній ділянці кадастровий номер :00:003:1793, площею 0,6 га, яка розташована на території селища ОСОБА_4, Дергачівського району, Харківської області, шляхом вивезення наявних на земельній ділянці хімічних, побутових, будівельних та інших видів відходів, а також засмічених токсичними відходами мас ґрунту на легальні сміттєві полігони.

Отже зазначені вимоги носять немайновий характер.

Забезпечення позову шляхом заборони відчуження земельної ділянки стосується обмеження прав власності відповідача.

Будь-яких вимог щодо права власності відповідача позивачем не заявлено.

Отже, яким чином забезпечення позову шляхом заборони відчуження земельної ділянки може вплинути на виконання рішення суду щодо захисту права позивача на безпечне довкілля позивачем не зазначено.

Враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню з відмовою в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 грудня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

ОСОБА_6