Ухвала

04 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 2-2247/2011

провадження № 61-19936св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року у складі судді

ОСОБА_6 та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року у складі колегії суддів: Грищенко Н. М.,

Братіщевої Л. А., Чорнобука В. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_5, третя особа - головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, виселення, зобов'язання зняти з реєстрації.

Позовна заява мотивована тим, що 17 лютого 2010 року ОСОБА_4 з прилюдних торгів придбав квартиру АДРЕСА_1. Після здійснення повного розрахунку отримав свідоцтво про право власності, яке зареєстрував

18 березня 2010 року в КП ДОР «Криворізьке БТІ».

ОСОБА_5 зареєстрований та проживає у квартирі, добровільно її не звільняє, чим порушує право власності позивача.

Після уточнення позовних вимог у травні 2015 року ОСОБА_4 просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, виселити відповідача з квартири, зобов'язати Центрально-Міський районний відділ в місті Кривий Ріг головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано суб'єкта владних повноважень - Центрально-Міський районний відділ в місті Кривий Ріг головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_5 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 902,02 грн судового збору та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_5, втративши право власності на спірну квартиру, втратив право в ній проживати та користуватися, у зв'язку із чим новому власнику чиняться перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. У зв?язку із чим, суд дійшов висновку про виселення ОСОБА_5 із спірної квартири та зняття його з реєстрації.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада

2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року в частині зобов'язання суб'єкта владних повноважень - Центрально-Міський районний відділ в міста Кривий Ріг головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_5 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_4 в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання суб'єкта владних повноважень - Центрально-Міський районний відділ в міста Кривий Ріг головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_5 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що такі вимоги не відповідають вимогам законодавства.

В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилено.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року залишено без змін.

11 лютого 2017 року ОСОБА_5 через засоби поштового зв?язку повторно подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2017 року поновлено ОСОБА_5 строк на касаційне оскарження рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року.

Відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою

ОСОБА_5 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року.

Витребувано із Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу.

09 липня 2017 року цивільна справа № 2-2247/2011 надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада

2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, виселення, зобов'язання зняти з реєстрації, підлягає закриттю з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 4 частини четвертої статті 328 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду із касаційною скаргою) суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі також у випадках, якщо є ухвала про відхилення касаційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме рішення чи ухвалу.

Аналогічні положення містяться в пункті 3 частини другої статті 394 ЦПК України (в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), згідно яких суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (Levages Prestations Services

v. France, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; Brualla Gomez De La Torre v. Spain, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Оскільки судом касаційної інстанції 30 березня 2016 року постановлялася ухвала за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від

16 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року за наслідками розгляду якої касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, оскаржувані судові рішення залишено без змін, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від

10 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, виселення, зобов'язання зняти з реєстрації відкрито помилково, а тому підлягає закриттю.

Керуючись статтею 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, виселення, зобов'язання зняти з реєстрації за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від

10 листопада 2015 року закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська