Справа № 569/3342/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року м.Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Кирийчук Н.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги позивача підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просить суд визнати виконавчий напис від 16 листопада 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований у реєстрі за №20895 таким, що не підлягає виконанню.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з»явився, до початку судового засідання подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Суд заслухавши представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Як було встановлено в судовому засіданні, 24 липня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № ROH0АК14000072.

Відповідно до умов кредитного договору, ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку та на умовах визначених договором взяв на себе зобов»язання надати позивачу ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 132534,41 грн. строком до 25.07.2013 року зі сплатою 25,44 % річних.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов»язань перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором позичальник передав у заставу банку транспортний засіб Skoda Octavia 2006 року випуску, державним номер ВК 1406АЕ, номер кузова ТМВСА41Z97В150069.

25 листопада 2010 року Рівненським міським судом по справі № 2-13121/10 задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави автомобіль Skoda Octavia 2006 року випуску, державним номер ВК 1406АЕ, номер кузова ТМВСА41Z97В150069 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ROH0АК14000072 від 24.07.2006 року в сумі 127 669,42 грн. В січні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» реалізував предмет застави, автомобіль Skoda Octavia д.н.з ВК 1406АЕ за 249 000,00 грн.

16 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис за № 20895, яким стягнуто з ОСОБА_3 не сплачену заборгованість за кредитним договором №ROH0АК14000072 від 24.07.2006 року за період з 24.07.2006 року по 19.06.2017 року. Сума заборгованості складається із: заборгованості по відсоткам - 272 762,82 грн.; заборгованість по комісії -10278,24 грн.; заборгованість з пені -477580,24 грн.

З аналізу норм ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» вбачається, що метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. При цьому, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Проте, це право існує, поки суд не встановить зворотнього.

У той же час, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такої.

Як зазначено Верховним Судом у постановах: від 23.01.2018 року, у справі № 310/9293/15-ц, провадження № 61-154св18; від 14.02.2018 року, у справі № 760/2193/15-ц, провадження № 61-888св18; від 05.03.2018 року, у справі № 756/11960/15-ц, провадження № 61-715св17, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, оскільки законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості.

При цьому, суд має врахувати, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, на дату вчинення виконавчого напису 16.11.2017 року, Рівненським міським судом 25.11 2010 року у справі № 2-13121/10 було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості в сумі 127 669,42 грн. за кредитним договором № ROH0АК14000072 від 24.07.2006 року на предмет застави: автомобіль Skoda Octavia 2006 року випуску, державним номер ВК 1406АЕ, номер кузова ТМВСА41Z97В150069.

В матеріалах справи № 2-13121/10 знаходиться розрахунок заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 25.07.2006 року по 13.08.2010 року. Даний розрахунок став підставою для задоволення позову та стягнення заборгованості в сумі 127 669,72 грн., яка складалась з: 83375,37 грн. заборгованості за кредитом; 28074,39 грн. заборгованості за відсотками; 2234,40 грн. заборгованості по комісії; 7429,57 грн. пеня.

Зі змісту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса про стягнення заборгованості за період 24.07.2006 р. по 19.06.2017 року, яка складається з: 272762,82 грн. заборгованості за відсотками; 10278,24 грн. заборгованості по комісії; 477580,24 грн. пеня.

Отже, заборгованість за відсотками, комісії і пені за період з 25.07.2006 року по 13.08.2010 року вже стягнута рішенням Рівненського міського суду № 2-13121/10 від 25.11.2010 року і не може бути повторно стягнута виконавчим написом приватного нотаріуса. Оскільки це суперечить вимогам ст. 61 Конституції України, про подвійне притягнення до відповідальності за одне й те ж порушення, що є недопустимим.

Згідно відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається, що у січні 2016 року заставний автомобіль Skoda Octavia реалізовано за 249 000,00 грн. Дана обставина представником відповідача в судовому засіданні не заперечувалась.

Повторне стягнення сум заборгованості за тим же кредитним договором, які вже були стягнуті раніше судовим рішенням після реалізації заставного майна, вказують на намагання банку у такий спосіб повторно задоволити свої вимоги.

Вищенаведене свідчить, що дана заборгованість не може вважатись безспірною.

Постановою Пленуму ВСУ ВСУ від 31.01.1992 р. № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» розяснено, що відповідно до ст. ст. 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк.

Відповідно до п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.3 гл. 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобовязання боржником порушено.

Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Приватного нотаріуса ОСОБА_4 за вчиненням виконавчого напису з пропуском строку.

Рішенням Рівненського міського суду № 2-13121/10 від 25.11.2010 року встановлено, що станом на 13.08.2010 року вже існувала заборгованість.

Поданим розрахунком заборгованості підтверджується, що останній платіж позивачем було зроблено 27.10.2009 року. Отже, з листопада 2009 року у відповідача виникло право вимоги на звернення до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису.

Із заявою про вчинення виконавчого напису ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся у листопаді 2017 року, тобто після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги.

За вищевикладених обставин позовні вимоги позивача підлягають до задоволення повністю.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 200, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: 33000, АДРЕСА_1) до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходення: м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (м.Київ, вул.Лютеранська, 3, оф.31) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволити повністю.

Визнати виконавчий напис від 16 листопада 2017 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований у реєстрі за №20895 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_5