Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 268/826/16-ц

провадження № 61-22964св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, Овруцька Міська рада,

третя особа - відділ Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Апеляційного суду Житомирської області від 17 травня 2017 року у складі колегії суддів: Григорусь Н. Й., Трояновської Г. С., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та Овруцької міської ради, третя особа - відділ Держгеокадастру в Овруцькому районі Житомирської області, про визнання неправомірним рішення міської ради та визнання протиправним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 08 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 22 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 08 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано неправомірним рішення 29-ої сесії 5-го скликання Овруцької міської ради Житомирської області від 29 жовтня 2009 року № 256 в частині затвердження технічної документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Визнано протиправним державний акт від 23 листопада 2009 року НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, на ім'я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення, зокрема щодо розподілу судового збору та коштів, сплачених за проведення земельно-технічної експертизи, в розмірі 5 530,30 грн і комісійних послуг в розмірі 55,50 грн.

Додатковим рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 17 травня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалено доповнити резолютивну частину рішення Апеляційного суду Житомирської області від 22 березня 2017 року наступним абзацом: «Стягнути з ОСОБА_2, Овруцької міської ради на користь держави судовий збір в сумі 1 157,52 грн з кожного».

Додаткове рішення мотивоване тим, що судом апеляційної інстанції ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог, однак питання про стягнення судових витрат у повному обсязі не вирішено, а тому з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі по 1 157,52 грн з кожного. Разом з тим витрати, пов'язані з проведенням експертизи, у розмірі 5 530,30 грн і комісійні послуги в сумі 55,50 грн відшкодуванню не підлягають, оскільки такі вимоги в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заявлялися, докази понесення цих витрат не надавалися.

У червні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на додаткове рішення Апеляційного суду Житомирської області від 17 травня 2017 року, в якій, посилаючись порушення апеляційним судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення та задовольнити заяву про розподіл судових витрат у повному обсязі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що висновок апеляційного суду про відмову в ухваленні додаткового рішення в частині розподілу витрат, пов'язаних з проведенням експертизи, та комісійних послуг є безпідставним, так як в матеріалах справи наявні докази на підтвердження факту понесення нею цих витрат. Розподіл судових витрат має бути здійснений незалежно від того, чи було заявлено про це сторонами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

ОСОБА_2 продав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив її відхилити, посилаючись на те, що додаткове рішення ухвалене відповідно до чинного на той час законодавства та з урахуванням фактичних обставин справи. Під час розгляду справи в апеляційному суді позивачем не заявлялися вимоги про відшкодування витрат, пов'язаних з проведенням земельно-технічної експертизи, та комісійних витрат і не подавалися докази на підтвердження факту їх понесення, а тому вказані вимоги не підлягають задоволенню.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 травня 2018 року справу № 268/826/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщосудом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (стаття 79 ЦПК України 2004 року).

Згідно з частинами першою, п'ятою статті 88 ЦПК України 2004 року стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу витрат, пов'язаних з проведенням експертизи, у розмірі 5 530,30 грн та комісійних послуг в сумі 55,50 грн, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що ці витрат відшкодуванню не підлягають, оскільки докази на підтвердження понесення таких витрат до ухвалення рішення апеляційним судом не подавалися.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із системного аналізу пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК України 2004 року випливає, що суд може ухвалити додаткове рішення щодо понесених судових витрат лише в тому разі, якщо такі вимоги були заявлені до ухвалення судового рішення.

Додаткове рішення не може бути ухвалене на підставі додаткового поданих доказів про розмір та склад судових витрат. Не допускається подання документів, що підтверджують розмір витрат на проведення судової експертизи, і їх включення до складу судових витрат після ухвалення рішення.

Таким чином, подання доказів на підтвердження факту понесення судових витрат після ухвалення рішення по суті справи, не давало апеляційному суду права на розподіл таких витрат шляхом ухвалення додаткового рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що в матеріалах справи наявні докази на підтвердження понесених судових витрат, пов'язаних із проведенням експертизи, та витрат на комісійні послуги, а розподіл судових витрат має бути здійснений незалежно від того, чи було заявлено про це сторонами, є безпідставними, так як до ухвалення рішення апеляційним судом по суті спору докази на підтвердження факту понесення вказаних витрат не подавалися. Тому апеляційний суд правильно відмовив у задоволенні заяви в частині розподілу цих витрат.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване додаткове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Апеляційного суду Житомирської області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
С. О. Погрібний
О. В. Ступак
Г. І. Усик