Постанова

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 456/1911/15

провадження № 61-16493 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області у складі судді

Пака В. М. від 13 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Берези В. І., Крайник Н. П., від 08 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 29 листопада 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 50 тис. доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 13% річних з кінцевим строком повернення кредиту

28 листопада 2017 року. Оскільки умови кредитного договору з боку відповідача належним чином не виконуються, станом на 03 квітня 2015 року у неї перед банком утворилась заборгованість у загальному розмірі 29 191,80 доларів США та 36 277 грн 33 коп., яку позивач просив стягнути з позичальника.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2016 року, позов ПАТ «Банк Форум» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 191,80 доларів США та 36 277 грн 33 коп.

Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_4 належним чином не виконувала зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з неї на користь позивача. Доказів того, що сума боргу сплачена у повному обсязі, матеріали справи не містять.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не відповідає умовам кредитного договору та Закону України «Про захист прав споживачів». Вказує, що невиконання нею умов укладеного між сторонами договору зумовлено тим, що їй не було відомо на який рахунок погашати заборгованість.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 29 листопада 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 50 тис. доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 13% річних з кінцевим строком повернення кредиту

28 листопада 2017 року.

Оскільки умови кредитного договору з боку відповідача належним чином не виконувалися, станом на 03 квітня 2015 року у неї перед банком утворилась заборгованість у загальному розмірі 29 191, 80 доларів США та

36 277 грн 33 коп., яка складається із: поточної заборгованості із повернення кредитних коштів - 22 200 доларів США; простроченої заборгованості із повернення кредитних коштів - 4 617,88 доларів США; простроченої заборгованості за нарахованими процентами -

2 054,34 доларів США; поточної заборгованості за нарахованими процентами - 319,58 доларів США; пені за несвоєчасну сплату тіла кредиту та відсотків - 31 277 грн 33 коп.; штрафу за порушення умов пункту

3.3.7. договору - 5 тис. грн.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що ОСОБА_4 належним чином не виконувала зобов'язань за кредитним договором від 29 листопада 2007 року № 0084/07/6.10-CL, який був укладений між неюта АКБ «Форум», правонаступником якого є

ПАТ «Банк Форум», у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі

29 191, 80 доларів США та 36 277 грн 33 коп., дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної заборгованості.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов'язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Доводи касаційної скарги про неприйняття судом першої інстанції до уваги квитанцій про погашення заборгованості є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки цим доказам надав оцінку суд апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про неправильність розрахунку кредитної заборгованості були предметом розгляду судами попередніх інстанцій на які суди надали обґрунтовану та вичерпну відповідь, належним чином оцінили наданий ОСОБА_4 розрахунок заборгованості та правильно вважали, що ці доводи і розрахунок не відповідають наявним в матеріалах справи доказам. ОСОБА_4 не надала доказів, що підтверджують повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Доводи касаційної скарги про необізнаність відповідача стосовно наявності рахунку, на який потрібно погашати кредитну заборгованість, внаслідок чого вона перестала оплачувати кредитні платежі з 2014 року є безпідставними, оскільки необізнаність сама по собі не звільняє її від відповідальності за невиконання своїх зобов'язань та не є підставою для скасування судових рішень. Крім того, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що рахунки, на які потрібно сплачувати кредит були офіційно відображені на сайтах банку.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Оскільки правомірність укладеного між сторонами договору відповідач у передбаченому законом порядку не спростував, посилання в касаційній скарзі на статтю 11 Закону України «Про захист прав споживачів» безпідставні.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не допускаються.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 30 січня 2017 року було зупинено виконання рішення суду першої інстанції до закінчення касаційного провадження у справі, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судових рішень, тому виконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 липня 2015 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 08 грудня

2016 року - без змін.

Поновити виконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 липня 2015 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта