Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача за довіреністю ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

представника третьої особи адвоката ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення, зобов»язання вчинити певні дії, стягнення матеріальних збитків, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування квартирою, вселення, зобов»язання вчинити певні дії, стягнення матеріальних збитків. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05.08.2009р. рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси та додатковими рішеннями цього ж суду від 03.11.2009р. та від 09.12.2009р. визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири №33, що по вул.. Різдвяній, 57/1 в м. Черкаси, посвідченого нотаріусом ОСОБА_7 19.02.2008р., укладеного між ОСОБА_5, який діяв від свого імені та від імені ОСОБА_8 по довіреності від 12.01.2008р. та ОСОБА_3 в частині продажу ? частини квартири, яка належала ОСОБА_8, а також було визнано за ОСОБА_8 право власності на ? частину квартири №33.

02.12.2010р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 було укладено договір довічного утримання, посвідченого нотаріусом ОСОБА_9, відповідно до якого ОСОБА_1 набула право власності на ? частину вказаної квартири, враховуючи обмеження, передбачені даним правочином.

В силу складних стосунків з ОСОБА_3М, які виникли внаслідок судових спорів щодо встановлення права власності на частину квартири за ОСОБА_8, з моменту укладення договору довічного утримання між ОСОБА_8 і ОСОБА_1, - ОСОБА_3 постійно перешкоджала доступу до квартири, систематично вчиняла сварки, встановила замки на вхідних дверях квартири, від яких мала ключі лише вона сама. В зв»язку з такими діями відповідача, постійними перешкоджаннями вільного доступу до квартири зі сторони ОСОБА_3, ОСОБА_1 не мала можливості надавати належний догляд ОСОБА_8, яка була особою з інвалідністю 1 групи з дитинства, постійно потребувала стороннього догляду.

В зв»язку з цим, між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 було прийнято рішення про тимчасове проживання ОСОБА_8 в будинку позивача за адресою: с. Червонохиженці, Чорнобаївського району, допоки відповідач ОСОБА_3 припинить здійснювати перешкоди у користуванні частиною квартири.

05.05.2016р. після смерті ОСОБА_8, сторони по справі стали рівноправними власниками спірної квартири.

Між тим, на даний час позивач не має ключів від вхідних дверей квартири; домовленостей щодо користування квартирою позивач з відповідачем знайти не може; відповідач категорично не бажає усунути перешкоди позивачеві у користуванні частиною квартири. Крім того, позивач була змушена сплачувати комунальні послуги за квартиру, при цьому, фактично нею не користуючись з причин відсутності доступу до неї. При цьому, за даними постачальників послуг: ПАТ «Черкасигаз збут», КП «Придніпровська СУБ» ЧМР, КП «Черкасиводоканал» ЧМР, КП «Черкаситеплокомуненерго», особові рахунки по квартирі №33 розділені між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Заборгованості по рахунку ОСОБА_1 немає. За період з червня 2010р. по жовтень 2017р. сума сплачених ОСОБА_1 послуг за опалення становить 7103грн. та за послуги КП «Придніпровська СУБ» ЧМР 2632грн., а тому позивачеві завдано матеріальної шкоди в розмірі 9735грн.

Звернення позивача до правоохоронних органів позитивних результатів не дало, а тому вона звернулася до суду з даним позовом.

Отже, позивач ОСОБА_1 просить суд, - вселити її до квартири №33, що по вул.. Різдвяна, 57/1 в м. Черкаси; усунути перешкоди у користуванні ? частиною вказаної квартири, шляхом зобов»язання відповідача ОСОБА_3 надати дублікати ключів від вхідних дверей квартири; зобов»язати відповідача не чинити позивачеві перешкоди у користування ? частиною спірної квартири; стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 9735грн. за оплачені послуги з червня 2010р. по жовтень 2017р.

Ухвалою суду від 12.12.2017р. відкрито провадження по справі. Також 13.02.2018р. судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, з чим учасники справи погодились.

Ухвалою суду від 21.03.2018р. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору залучено ОСОБА_5

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. У відповіді на відзив не погодились із доводами відповідача і вважають його необґрунтованим. Зазначено, що відповідач ОСОБА_3 чинить позивачеві перешкоди у користуванні частиною квартири; відповідач безпідставно перекладає свою вину на ОСОБА_5; щодо строку позовної давності, то вважає, що з 05.04.2016р. розпочався відлік строку позовної давності.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник за довіреністю ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, надано письмовий відзив на позов, за яким просять відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що ОСОБА_8 проживала у позивача ОСОБА_1 з січня 2009р., а не після укладення договору довічного утримання 02.12.2010р., а тому відповідач не могла перешкоджати позивачеві опікуватися ОСОБА_8; у квартирі постійно проживає і на даний час син померлої ОСОБА_8 ОСОБА_5, який і змінив замки на вхідних дверях квартири; позивач мала ключі від квартири, в т.ч. ще й у 2012 році і неодноразово заходила до квартири і на той час ОСОБА_5 також проживав у квартирі; ОСОБА_3 не має ключів від квартири, якою не користується, хоча також сплачує комунальні послуги, не відвідує квартиру і за її проханням сусід ОСОБА_10 забирає платіжки за комунальні послуги і пересилає їй; щодо відшкодування матеріальної шкоди, то просить застосувати строки позовної давності.

У письмових запереченнях за відповідь на відзив, ОСОБА_3 вказує на відсутність доказів позивача в обґрунтування заявлених вимог; ОСОБА_5 ніколи не звертався до відповідача щодо отримання дозволу на проживання в квартирі і, відповідно дозволу не отримував; ОСОБА_5 у квартирі проживає постійно, ще за життя його матері ОСОБА_8

Третя особа ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_6 заперечують проти позову, надавши письмові пояснення про те, що він у спірній квартирі постійно проживав і проживає на даний час (є сином померлої ОСОБА_8П.); ОСОБА_1 протягом 2012-2013р. мала ключі від квартири; він ніколи не звертався до ОСОБА_3 щодо надання йому дозволу на проживання у квартирі №33, оскільки проживає в ній все своє життя. Просить відмовити у задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що останні п»ять років, вона як працівник СУБ, прибирає на вулиці біля будинку №57/1, що по вул. Різдвяна і не бачила, щоб з квартири, чи до квартири №33 хтось заходив. Зі слів ОСОБА_1 та сусідів їй відомо, що ОСОБА_1 років два не могла потрапити до квартири №33 і їй ОСОБА_5 давав ключі від квартири.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що вона сусідка ОСОБА_5 з 2006 року. ОСОБА_5 проживав разом із своєю матір»ю у квартирі №33. Згодом ОСОБА_1 забрала до себе жити ОСОБА_8 матір ОСОБА_5 ОСОБА_5 як проживав, так і на сьогодні проживає у квартирі №33, незважаючи на те, що його матір померла. Вона, як сусідка, бачить ОСОБА_5 зранку, коли він іде з квартири, та ввечері, коли повертається. Нові двері квартири №33 з»явились ще перед смертю ОСОБА_8. Був випадок, коли ОСОБА_1 разом із свідком підійшли до вхідних дверей квартири, але ОСОБА_1 не змогла потрапити до квартири, оскільки були зачинені двері. На дзвінки, ніхто двері не відчинив. Двічі ОСОБА_1 приходила і не могла потрапити до квартири, т.я. у неї немає ключів.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що він до 2016р. 18 років працював головою КСН «Припортовий». Про різного роду обставини, що пов»язані із мешканцями ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_1 та їхньою квартирою №33, що по вул. Різдвяна, 57/1 в м. Черкаси йому дещо відомо. Йому відомо, що по ? частини квартири належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 кожному з них. Раніше ОСОБА_5, який проживав і проживає у квартирі №33, вживав спиртні напої, а на даний час ні. За його підписом складались різні акти про стан квартири, але дати таких подій, він не пам»ятає. Також зазначив, що він не був свідком, коли ОСОБА_3 не давала ключі від квартири №33 ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що у квартирі №33 спочатку проживали ОСОБА_5 з батьками, а після смерті батька із матір»ю ОСОБА_8 Крім того, його матір померла десь 2 роки тому. В квартирі проживає ОСОБА_5. Він (свідок є сусідом) допомагав зробити йому ремонт у квартирі №33, яка на першому поверсі, встановили побутову техніку. ОСОБА_3 проживає у селі і по її проханню, він забирає квитанції по оплаті компослуг, які передає їй, коли відвідує село Тубільці. Зазначив, що ключів від квартири у ОСОБА_3 немає. Близько двох років тому, ОСОБА_5 замінив вхідні двері квартири. ОСОБА_1 він не знає і ніколи її в квартирі не бачив, хоч він і відвідує ОСОБА_5 вдома.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 05.08.2009р. та додатковими рішеннями цього ж суду від 03.11.2009р. та від 09.12.2009р. визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири №33, що по вул. Різдвяній, 57/1 в м. Черкаси, посвідченого нотаріусом ОСОБА_7 19.02.2008р., укладеного між ОСОБА_5, який діяв від свого імені та від імені ОСОБА_8 по довіреності від 12.01.2008р. та ОСОБА_3 в частині продажу ? частини квартири, яка належала ОСОБА_8, а також було визнано за ОСОБА_8 право власності на ? частину квартири №33.

За договором довічного утримання від 02.12.2010р., який посвідчений нотаріусом ОСОБА_9 (реєстр №4345), ОСОБА_1 є власником ? частини квартири №33, що по вул.Різдвяна, 57/1 в м. Черкаси. Дані обставини також підтверджуються витягом про державну реєстрацію прав, виданого КП «ЧООБТІ» від 17.12.2010р.

ОСОБА_8 померла 05.05.2016р., про що свідчить свідоцтво про смерть (актовий запис №15).

Квартира №33 складається з двох кімнат, загальною площею 43,1кв.м. та житловою 30,2кв.м., що підтверджується даними технічного паспорту від 10.01.2008р. Особові рахунки розділені і закріплені: КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» ЧМР - за ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (відповідь від 08.11.2017р. заборгованість відсутня); КП «Придніпровська СУБ» ЧМР за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (відповідь від 05.10.2017р.).

Відповідно до поквартирної картки ф.1, ОСОБА_1 зареєстрована у вказаній квартирі з 25.04.2016р. Між тим, як зазначила у судовому засіданні ОСОБА_1, вона фактично проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки про склад сім»ї №54, виданої виконкомом Тубільцівської сільради від 12.01.2018р., ОСОБА_3 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 (Щаслива),6. Також з довідки від 12.01.2018р. сільського голови вбачається, що ОСОБА_3, 1967р. народження з дня народження і по даний час постійно проживає в с. Тубільці, а також працює вчителем у ОСОБА_14 ступенів (довідка №122 від 11.05.2018р.).

Відповідно до свідоцтва про народження серія І-СР №142163, ОСОБА_5, 01.04.1966р. народження є сином ОСОБА_8 (актовий запис №651). За даними паспорту серія НЕ №654081, ОСОБА_5 зареєстрований та фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з 20 серпня 1982 року. Під час розгляду справи встановлено, що він іншого житла, в т.ч. на праві власності не має. За місцем роботи ТОВ «Сентрал Фіш», де ОСОБА_5 працює з липня 2017р. і по даний час, характеризується позитивно, про що свідчить характеристика від 23.03.2018р.

За нормами ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Статтею 41 Конституції України та ст.1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до ЗУ від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів «2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

За положеннями ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з ч. 1 ст. 356, ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.379ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК та ст. 150 ЖК України. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як передбачено ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

З»ясувавши обставини справи, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 жодними належними, допустимими та переконливими доказами не доведено, що відповідач по справі ОСОБА_3 чинить їй перешкоди у користуванні спірною квартирою №33, що по вул. Різдвяна, 57/1 в м. Черкаси. Судом встановлено, що ОСОБА_3, будучи разом із ОСОБА_1 співвласником цієї квартири, в ній не проживала і не проживає на час розгляду справи. Не є доведеними обставини про те, що ОСОБА_3 має ключі від вхідних дверей квартири, дублікати яких слід було б зобов»язати надати позивачеві. В судовому засіданні, в т.ч. в письмових поясненнях третя особа ОСОБА_5 підтвердив, що ОСОБА_3 не мала ключів від квартири. Також він пояснив, що замок на вхідних дверях до квартири замінив він, оскільки побоювався за своє життя та здоров»я, оскільки сини ОСОБА_1 протягом попередніх років постійно з нього знущалися, били та погрожували вбивством. Крім того, в даній квартирі ще до набуття сторонами права власності на нерухоме майно квартиру №33, проживав і на даний час проживає в зареєстрованому законом порядку ОСОБА_5 (син померлої ОСОБА_8П.), який іншого житла, в т.ч. на праві власності немає і не позбавлений права проживання у цьому помешканні.

Також, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не встановлено порядку користування спірною квартирою, а тому, відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог про вселення позивача до вказаної квартири. Жодними доказами не підтверджено обставини, на які посилається позивач у позові про те, що відповідач заперечує його право щодо користування квартирою, зокрема, - право на проживання. Крім того, є безпідставним посилання позивача на висновок за результатами перевірки, що затверджений заступником начальника Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області 05.04.2016р., оскільки викладені в ньому обставини та висновки жодним чином не доводять факту вчинення саме відповідачем ОСОБА_3 чи за допомогою інших осіб будь-яких протиправних дій, перешкод ОСОБА_1 у можливості потрапити до квартири №33. Відповідно, не підтверджують доводи позивача і дані акту опитування сусідів від 16.06.2015р., дані акту обстеження стану та дані акту від 18.03.2013р.

Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 9735грн., сплачених за оплату комунальних послуг по вказаній квартирі за період часу з червня 2010р. по жовтень 2017р., то, як на думку суду, у їх задоволенні слід відмовити, оскільки вони не є обґрунтованими та доведеними, враховуючи такі обставини: дату укладання договору довічного утримання 02.12.2010р. та, відповідно час набуття позивачем права власності на частину квартири; відомості, що викладені у листі від 08.11.2017р. №11/1732, виданого директором КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» про те, що в квартирі №33 розділені особові рахунки, один з яких закріплений за ОСОБА_3, а інший за ОСОБА_8 і станом на 01.11.2017р. заборгованість по кожному з рахунків відсутня; інформацію, що міститься у квитанціях по нарахуванню оплати за надані комунальні послуги певними підприємствами, що надають такі послуги, - частина містить дані про платника (абонента) ОСОБА_8, а не ОСОБА_1, частина квитанцій не відповідає фіскальним чекам щодо суми нарахування та суми сплачених коштів, частина квитанцій надана за 2018 рік; у квитанціях відсутнє призначення платежу (опалення, гаряче постачання тощо); відомість стану особового рахунку по оплаті за централізоване опалення, що надана КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» відносно споживача ОСОБА_1, який зазначений станом на час надання відомості - 08.11.2017р., за період часу з грудня 2010р. по листопад 2017р. та обіг нарахувань та оплат по особовому рахунку, що надана КП «Придніпровська СУБ» ЧМР відповідно споживача ОСОБА_1, який зазначений станом на 27.11.2017р., - не містять інформації про те, хто сплачував кошти, враховуючи зазначені вище квитанції та дані про абонента платника.

Дані докази, які надані до суду позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог, суд оцінює, відповідно до вимог ст.ст.76-81 ЦПК України, а тому відсутні підстави вважати, що протиправними діями відповідача ОСОБА_3 було завдано позивачеві матеріальної шкоди на суму 9735грн. 00коп. і вона підлягає відшкодуванню за нормами статті 1166 ЦК України.

На думку суду, є безпідставними доводи відповідача про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог про стягнення грошових коштів.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави, оскільки позивач при подачі даного позову звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч.1 п.9 Закону України, що підтверджується матеріалами справи: даними свідоцтва про народження ІІ-СР №487797, рішенням Соснівського райсуду м. Черкаси від 29.06.2004р., рішенням виконкому Черкаської міської ради від 30.09.2004р. №1328, даними посвідчення серія АГ №, посвідченням серія АВ №033477.

На підставі викладеного та, керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до ЗУ від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першим протоколом та протоколами «2,4,7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 150, 155 ЖК України, ст. ст. 15, 16, 316, 317, 321, 356, 358, 391, 355, 386, 319, 379, 383 ЦК України, ЗУ «Про судовий збір», ст.ст. 4, 5, 12, 13, 77-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення, зобов»язання вчинити певні дії, стягнення матеріальних збитків, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 11 липня 2018 року.

Головуючий: ОСОБА_15