Дата документу Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 310/5970/15

Провадження №22-ц/778/218/18-2

Апеляційний суд Запорізької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Гончар М.С., Подліянової Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Евальд Д.Д.

учасники справи:

позивач Запорізька місцева прокуратура №1 в інтересах малолітньої ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

законний представник малолітньої ОСОБА_3,

відповідачі ОСОБА_4,

представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6

ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року в складі судді Пустовіт З.П. у справі за позовом Запорізької місцевої прокуратури №1 в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10, про визнання довіреності, договору дарування недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року Запорізька місцева прокуратура № 1 в інтересах малолітньої ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10, про визнання довіреності, договору дарування недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

На обґрунтування вимог прокурор посилався на те, що в ході вивчення матеріалів кримінального провадження № 0002987, розпочатого Жовтневим РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 10 жовтня 2014 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, прокуратурою було встановлено порушення житлових та майнових прав неповнолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначав, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним обєднанням Бердянської міської ради на підставі розпорядження вказаної місцевої ради № 5823 від 29 листопада 1995 року, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4, на праві спільної сумісної власності належить 2/5 частини житлового будинку № 42, розташованого по вул. Менжинського (нове найменування Петропавлівська) у місті Бердянську Запорізької області, що складає квартиру № 3. Проте малолітньої ОСОБА_1 частки у праві спільної сумісної власності на квартиру в свідоцтві не визначені.

Вказував, що 26 вересня 2013 року помер ОСОБА_11, який заповіту не залишив. До складу спадкового майна після померлого входить частка у праві спільної сумісної власності на 2/5 частини житлового будинку № 42, розташованого по вул. Менжинського в м. Бердянську Запорізької області, яка за положеннями ст. 372 ЦК України є рівною для кожного із співвласників, і тому спадщина відкрилася на 2/15 частини вказаного житлового будинку. Спадкоємцями першої черги за законом після померлого ОСОБА_11 є його малолітня донька ОСОБА_1 та мати ОСОБА_12, які прийняли спадщину. За заявою законного представника малолітньої ОСОБА_1 ОСОБА_3 30 жовтня 2013 року Бердянською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 539/2013, проте 22 травня 2014 року державним нотаріусом відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадкова частина будинку знаходиться у спільній сумісній власності, співвласниця ОСОБА_13 померла 25 січня 2014 року, співвласниця ОСОБА_12 не зявилася до нотаріальної контори, що унеможливило визначення часток у спільній сумісній власності та зясування питання про відсутність іншої домовленості між співвласниками. Зважаючи на зазначені обставини, малолітня ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як донька спадкодавця, з моменту відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_11 вважається такою, що прийняла спадщину у вигляді 1/15 частини квартири № 3 житлового будинку № 42, розташованого по вул. Менжинського в м. Бердянську Запорізької області. А також спадщину після смерті сина ОСОБА_11 у вигляді 1/15 частини прийняла його матір ОСОБА_12, яка на момент відкриття спадщини була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, яка була її постійним місцем мешкання, та із заявою про відмову від прийняття спадщини вона не зверталася.

25 січня 2014 року померла ОСОБА_13, яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. Після смерті якої спадщина відкрилася на 2/15 частини житлового будинку № 42, розташованого по вул. Менжинського в м. Запоріжжі, яку прийняла її дочка ОСОБА_12

27 квітня 2015 року ОСОБА_12 померла, після якої спадщина відкрилася з урахуванням часток, які вона успадкувала після сина та матері, на 5/15 частин будинку № 42, розташованого по вул. Менжинського в м. Бердянську Запорізької області: 2/15 власна частка у праві спільної власності, 1/15 частка успадкована після смерті ОСОБА_11 та 2/15 частки після смерті ОСОБА_13 Спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_12 за правом представлення є її онука малолітня ОСОБА_1, яка відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину у вигляді 5/15 частини житлового будинку № 42, розташованого по вул. Менжинського в м. Бердянську, що з урахуванням 1/15 частки в порядку спадкування після батька, складає 2/5 частини або всю квартиру № 3 за вказаною адресою.

28 травня 2015 року після померлої ОСОБА_12 за заявою спадкоємиці за законом малолітньої ОСОБА_1, від імені якої діє мати ОСОБА_3, Бердянською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа № 330/2015. Проте, 19 січня 2010 року постановою державного нотаріуса Бердянської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_14 відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом на імя малолітньої ОСОБА_1, оскільки було встановлено, що право власності на цю частку в будинку зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору дарування.

В ході розслідування у кримінальному провадженні було встановлено, що 09 серпня 2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 оформлено та нотаріально посвідчено в реєстрі нотаріальних дій за № 700 договір дарування нерухомості 2/5 частини будинку № 42, розташованого по вул. Менжинського у м. Бердянську, що складає квартиру № 3, який було укладено між ОСОБА_7, діючим на підставі довіреності від 07 серпня 2014 року від імені ОСОБА_12, як дарувальником та обдарованою особою ОСОБА_8

01 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 оформлено та нотаріально посвідчено в реєстрі нотаріальних дій за № 895 договір дарування нерухомості квартири АДРЕСА_1, який було укладено між ОСОБА_15 як дарувальником та обдарованою особою ОСОБА_4, за яким згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 грудня 2014 року № 31136428 на теперішній час зареєстровано право власності на 2/5 частини житлового будинку № 42 по вул. Менжинського в м. Бердянську Запорізької області, що складає квартиру № 3.

Враховуючи викладене, позивач просив: визнати недійсною довіреність від 07 серпня 2014 року; визнати недійсним договір-дарування від 09 серпня 2014 року; витребувати 2/15 частини житлового будинку на користь малолітньої ОСОБА_1 як спадкоємиці, яка повністю успадкувала всю цю частку, з чужого незаконного володіння ОСОБА_4, та визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/5 частини спірного житлового будинку.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року позов Запорізької місцевої прокуратури № 1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування 2/5 частини житлового будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Менжинського (нове найменування Петропавлівська)АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_12 на підставі довіреності від 07 серпня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_16, реєстровий № 1375, та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_17 09 серпня 2014 року, зареєстрований в реєстрі за № 700.

Витребувано на користь малолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 2/5 частини житлового будинку, що розташовані за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Менжинського (нове найменування Петропавлівська)АДРЕСА_2, з чужого незаконного володіння ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 2/5 частини житлового будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Менжинського (нове найменування Петропавлівська)АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_11, який помер 26 вересня 2013 року та після смерті баби ОСОБА_12, яка померла 27 квітня 2015 року.

У частині позову щодо визнання недійсною довіреності відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, апеляційну скаргу приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 задоволено частково, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року змінено, виключено з його мотивувальної частини посилання суду на порушення приватним нотаріусом ОСОБА_9 вимог законодавства при посвідченні договору дарування від 09 серпня 2014 року № 700, між ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_12 та ОСОБА_18

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.04.2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 було відхилено та рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, вирішити питання щодо сплаченого судового збору.

ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що 2/5 частини житлового будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Менжинського (нове найменування Петропавлівська)АДРЕСА_2 він отримав не безвідплатно, а придбав у ОСОБА_12 за 10 000 доларів США, тому ч. 3 ст. 388 ЦК України в даній справі не може бути застосована. Також апелянт наголошує, що ОСОБА_1Р, в інтересах якої діє Запорізька місцева прокуратура №1, не була власником спірного майна, а, отже, не є належним позивачем у цій справі.

Запорізька місцева прокуратура №1 подала заперечення на апеляційну скаргу та просить апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін (т. 4, а.с. 239-245).

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 до суду апеляційної інстанції не зявилися, причини неявки не повідомили. Повідомлені про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України

Представник ОСОБА_8 просить розглядати справу за його відсутності ( т.5 а.с.160)

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів відхиляє аргументи, викладені в апеляційній скарзі з таких мотивів.

З доводом апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не є належним позивачем у цій справі погодитись не можна з наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно встановив наступні обставини.

26.09.2013 р. помер ОСОБА_11, який заповіту не залишив, відкрилась спадщина на 2/5 житлового будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Менжинського (нове найменування Петропавлівська)АДРЕСА_2. Оскільки відсутні докази того, що між співвласниками існувала домовленість з приводу відступлення від рівності часток у спільному майні, то згідно ст. 372 ЦК України ці частки є рівними для кожного з співвласників.

Спадкоємцем першої черги за законом після померлого ОСОБА_11 є його малолітня донька ОСОБА_1 та мати ОСОБА_12, які прийняли спадщину і на кожного з них приходиться по 1/15 частині.

25.01.2014 р. померла бабуся ОСОБА_11 ОСОБА_13, яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6., після смерті якої відкрилась спадщина на 2/15 частини житлового будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Менжинського (нове найменування Петропавлівська)АДРЕСА_2. (2/5:3=6/15:3=2/15). Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є дочка ОСОБА_12, яка прийняла спадщину, оскільки із заявою про відмову від прийняття спадщини не зверталась та постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

27.04.2015 р. померла ОСОБА_12. Після її смерті відкрилась спадщина на 5/15 частини будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Менжинського (нове найменування Петропавлівська)АДРЕСА_2.: 2/15 власна частка у праві спільної власності, 1/15 успадкована частка після смерті ОСОБА_11, 2/15 частка ОСОБА_13

Отже, малолітній ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом належить 2/5 частини житлового будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Менжинського (нове найменування Петропавлівська)АДРЕСА_2.

Водночас, отримати відповідне свідоцтво про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_11 та бабусі ОСОБА_12 та зареєструвати право власності на успадковане нерухоме майно (2/5 частини житлового будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Менжинського (нове найменування Петропавлівська)АДРЕСА_2.) малолітня ОСОБА_1 не змогла, оскільки невстановленими особами шляхом використання раніше спеціально заготовленого завідомо підробленого свідоцтва про право власності з недостовірними даними про належність вказаної квартири лише ОСОБА_12 на праві приватної власності, двічі відчужено 2/5 частини житлового будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Менжинського (нове найменування Петропавлівська)АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В ч. 3 ст. 1296 ЦК України зазначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця.

Отже, суд вірно встановив, що виходячи із вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України, законодавець не повязує збереження або втрату набутого спадкоємцем право власності на спадкове майно з фактом отримання чи неотримання ним свідоцтва про право на спадщину, в той час як свідоцтво є лише документальним підтвердженням цього права.

Отже, відсутність державної реєстрації речового права безпосередньо не впливає на юридичну чинність підстави, за якою воно набуте особою, хоча й позбавляє таку особу можливості використовувати увесь комплекс відповідних правомочностей власності чи його частину.

Також є правильним врахування судом правового висновку Верховного Суду України, викладеного у справі № 6-164цс12 від 23 січня 2013р., згідно з яким у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Таким чином, у звязку з прийняттям у спадщину частки у спільному сумісному майні у малолітньої ОСОБА_1 в особі її законного представника виникає з 26.09.2013 р. право володіння та користування цим майном, а відтак і право на захист порушених прав, повязаних з позбавленням її права на це майно або посяганням на нього.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд першої інстанції встановив, що 2/5 частини житлового будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Менжинського (нове найменування Петропавлівська)АДРЕСА_2 ОСОБА_8 отримав у власність як дарунок на підставі договору дарування від 09 серпня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований за № 700 (т.1, а.с. 197-198).

Судом визнано договір дарування від 09 серпня 2014 року недійсним виходячи з того, що він вчинений на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 листопада 1995 року, яке містить відомості про право власності ОСОБА_12 на 2/5 частки спірного житлового будинку в порядку приватизації, які не відповідають дійсності, в той час як за оригіналом свідоцтва про право власності ця частина будинку є спільною сумісною власністю ОСОБА_12, ОСОБА_11 та ОСОБА_13 та що він порушує права малолітньої ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В матеріалах справи не міститься належних та допустимих доказів того, що частку спірного житлового будинку ОСОБА_8 придбав у ОСОБА_12 за договором купівлі - проджау, а не отримав у подарунок, тоді як наявний договір дарування від 09 серпня 2014 року, який свідчить про те, що ОСОБА_8 отримав 2/5 частини житлового будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Менжинського (нове найменування Петропавлівська)АДРЕСА_2 безвідплатно.

Отже, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про застосування в даних правовідносинах ч. 3 ст. 388 ЦК України та витребував на користь малолітньої ОСОБА_1 2/5 частини спірного житлового будинку з чужого незаконного володіння.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що доводи ОСОБА_8 не спростовують правильних висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 травня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 липня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: М.С. Гончар

ОСОБА_19