Справа № 159/4957/18
Провадження № 6/159/69/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Лесика В.О.,

за участі секретаря Шокот С.Т.,

старшого державного виконавця Гусак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі подання старшого державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, -

в с т а н о в и в:

Ковельський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 яке мотивоване тим, що на виконанні у міськрайонному відділі Державної виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження № 54764110 від 21.09.2017 року з примусового виконання постанови, що видала Державна фіскальна служба України Волинська митниця ДФС від 20 квітня про стягнення з ОСОБА_2 на користь Волинської митниці ДФС заборгованість в сумі 41917.39 гр., а також постанови Управління патрульної поліції з примусового виконання на користь держави штрафів, а всього на загальну суму 44569,39 грy.

04.09.2017 року з метою забезпечення реального виконання рішення суду в межах суми стягнення відповідно до виконавчого документу державним виконавцем при першому надходженні виконавчого документу винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та внесено дані до відповідних реєстрів обтяження майна.

З метою примусового виконання рішення були надіслані відповідні запити до органів та установ, що здійснюють державну реєстрацію права власності на рухоме та нерухоме майно, а саме до Територіального сервісного центру 0742, Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб, до Управління державної міграційної служби України у Волинській області, Головному центру обробки спеціальної інформації. Боржник ОСОБА_2 неодноразово викликалася до відділу ДВС для сплати заборгованості, а також був повідомлений про кримінальну відповідальність у випадку несплати боргу. Боржнику, з метою ознайомлення та для виконання рішення суду, поштовим зв'язком "Укрпошта" неодноразово направлялися листи, за адресою вказаною у виконавчому документі, також, неодноразово в телефонному режимі, викликався ОСОБА_2, але не з'являвся до Ковельського МР ВДВС ГТУЮ у Волинській області.05.07.2018 року, 02.08.2018 року та 12.09.2018 року державним виконавцем було здійснено вихід за місцем проживання боржника для перевірки майнового стану. В результаті перевірки, вхідні двері на стукіт державного виконавця ніхто не відкрив.

13.02.2018 року, у боржника ОСОБА_2 державним виконавцем було відібрано пояснення, в якому він пояснив, що зобов'язується сплачувати заборгованість на користь митниці щомісячно по 500,00 грн. Також, пояснив, що майна належного йому на праві приватної власності немає. Офіційно ніде не працевлаштований. Заборгованість на користь держави станом на 27.09.2018 року залишається непогашеною. У відповідності до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно встановлено, що на ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно не реєструвалося.

Згідно відповіді УДМС України у Волинській області від 31.01.2018 року вх.№0717/463 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,документувався паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії РН529599 від 17.08.2017 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зазначає також, що згідно п.13 ч.2 ст.18 Закону, а також п. 13. ІНСТРУКЦІЇЇ з організації примусового виконання рішень, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 зі змінами у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на його рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Зважаючи на викладене державний виконавець у звязку зі значною сумою заборгованості просить ухвалити рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника.

В судовому засіданні по розгляду даного подання державний виконавець Гусак О.М. внесене клопотання підтримала повністю з підстав, викладених в ньому та просила його задовольнити. Додатково пояснила, що на даний час місце знаходження боржника невідоме, при спілкуванні з останнім повідомив, що виїжджає за кордон на заробітки. На її вимогу у вересні 2018 року погасив заборгованість , відповідно до постанов про притягнення до адміністративної відповідальності. Разом з тим, ствердив, що борг державної фіскальної служби погашати не буде , оскільки має на мір оскаржити прийняте рішення.

Суд, заслухавши державного виконавця та вивчивши приєднані до подання матеріали, прийшов до висновку про те, що вказане подання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожен, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З огляду на дану норму Конституції України, слід прийти до висновку, що обмеження особи права вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, є обмеженням її конституційного права на свободу пересування, гарантованого державою.

Згідно вимог п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Разом з тим, згідно вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до вимог ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем.

Зважаючи на викладені правові норми, слід прийти до висновку, що першочерговими заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; звернення стягнення на майно (майнові права боржника).

Як вбачається з матеріалів, доданих до подання, державним виконавцем були здійснені виходи державного виконавця для перевірки майнового стану боржника, проте двері квартири були зачинені і виконавцю не вдалося здійснити перевірку майнового стану боржника, перевірено наявність іншого майна яке зареєстровано за боржником, взято письмове зобовязання у боржника погашати борг частинами.

Звертаючись із поданням державний виконавець вказував на те, що у зв'язку із значною сумою заборгованості боржника виникли підстави вважати, що боржником можливий виїзд за кордон, без виконання своїх зобов'язань.

Суд вважає, що наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Однак, сама по собі наявність заборгованості по виконанню рішень суду без встановлення обставин, які б свідчили про ухилення боржника від виконання рішення, тобто дій або бездіяльності боржника, які полягають у навмисному або іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків, не є підставою для застосування зазначених санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем не надано доказів, як це передбачено Законом України «Про виконавче провадження», які б свідчили про ухилення боржника від виконання судового рішення та можливості такого виконання.

Оскільки з аналізу приписів ст.12 ЦПК України у системному зв'язку з п. 19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»та ст. 441 ЦПК України, вбачається, що на державного виконавця покладено обов'язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на останнього за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень вищезазначених законів така ознака - як ухилення боржника від виконання рішення є обов'язковою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. У зв'язку з відсутністю таких даних в матеріалах справи, законних підстав для обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон немає.

Навпаки в судовому засіданні встановлено, що боржником 28 вересня 2018 погашена частково заборгованість і зокрема сплачені добровільно штрафи на виконання постанов за порушення ПДР України, що підтверджено відповідними квитанціями та виконавчий збір сплату, якого підтвердила державний виконавець.

Отже, у зв'язку з викладеними обставинами, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця є необґрунтованим і підстав для встановлення відносно ОСОБА_2 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України немає.

Керуючись ст.ст.12, 441 ЦПК України, на підставі ст. 33 Конституції України, ст.ст. 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання старшого державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Волинської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст ухвали складено 08 жовтня 2018 року.

Головуючий : В.О.Лесик