Постанова

Іменем України

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 127/5550/16-ц

провадження № 61-20221св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідач -ОСОБА_4,

представники відповідача: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Вохмінової О. С. від 01 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів: Марчук B. C., Денишенко Т. О., Матківської М. В. від 27 лютого 2017 року

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 26 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4укладено кредитний договір з наступними змінами та доповненнями, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 65 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у строк та в порядку, що встановлені договором, на строк до 24 квітня 2037 року.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 16 січня 2016 року утворилась кредитна заборгованість у розмірі 63 762,76 доларів США, що є еквівалентом 1 541 783, 50 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 20 950,15 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі

4,74 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 39 761,70 доларів США, штрафу (фіксована частина) у розмірі 10,34 доларів США, штрафу (процентна складова) у розмірі

3 035, 83 доларів США.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 63 762, 76 доларів США, що є еквівалентом 1 541 783, 50 грн, та судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26 квітня 2007 року станом на 16 січня 2016 року у розмірі 20 954,89 доларів США, що є еквівалентом 535 390,54 грн, а також неустойку у розмірі 25 500 грн.

У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Оскільки ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, то це є підставою для стягнення з неї заборгованості за цим договором (борг і проценти). При цьому суд зменшив розмір неустойки на підставі частини третьої статті 551 ЦК України з 39 761,70 доларів США до 25 500 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районного суду, зазначивши, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 26 квітня 2007 року станом на 26 травня 2015 року, на час зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом, у графі «загальний залишок пені за порушення строків розрахунків» зазначена цифра «0,00», тобто, була відсутня пеня за порушення строків розрахунків. Проте на наступний день - 27 травня 2015 року, у цій графі вказана пеня у розмірі 36 362,30 доларів США, що суперечить умовам договору.

У березні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило змінити судові рішення в частині зменшення розміру неустойки та відмови у стягненні заборгованості за процентами, задовольнити позов у цій частині в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно дійшли висновку про значне, на 97 %, зменшення розміру неустойки, не врахувавши при цьому виникнення негативних наслідків для банку, через прострочення виконання відповідачем зобов'язання. Крім того, суди не керувалися загальними засадами цивільного законодавства щодо розумності та справедливості при прийнятті рішень в частині зменшення розміру неустойки і підстав для цього взагалі не було.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

23 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 26 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» таОСОБА_4 укладено кредитний договір з наступними змінами та доповненнями, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 65 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у строк та в порядку, що встановлені договором, на строк до 24 квітня 2037 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частини друга, третя статті 551 ЦК України).

Проте апеляційний суд, погоджуючись з рішенням суду про зменшення неустойки з 39 761,70 доларів США до 25 500 грн, тобто майже на 97 %, не навів достатніх мотивованих підстав.

Також поза увагою апеляційного суду залишилось те, що при зменшенні розміру неустойки суд повинен керуватися вимогами розумності та справедливості.

Апеляційний суд не звернув уваги на те, що істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Проте апеляційний суд не перевірив наявність істотних обставин в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України та підстав для зменшення розміру неустойки майже на97 %, врахувавши інтереси лише боржника, який порушив умови договору та допустив заборгованість.

При цьому сума стягнутої неустойки значно менша за розмір кредитної заборгованості, що не узгоджується з частиною третьою статті 551 ЦК України.

Таким чином, у порушення статей 212 - 214, 303, 315 ЦПК України 2004 рокуапеляційний суд: на зазначені положення закону уваги не звернув; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо стягнення неустойки, підстав для зменшення її розміру майже на97 % не навів; не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення неустойки без змін.

Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції неможливо.

Прохання касаційної скарги щодо скасування судових рішень у частині відмови у стягненні процентів безпідставні, оскільки така сума стягнута, а доводи скарги в цій частині відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про стягнення неустойки не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення неустойки скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті рішення Вінницького міського суду Вінницької області 01 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк