Справа № 344/6384/18
Провадження № 22-ц/4808/365/18
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю апелянта приватного виконавця ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2 та її представника Остап»юк Н.О., третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про забезпечення позову, постановлену суддею Польською М.В. 30 жовтня 2018 року у м. Івано-Франківськ, по справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи ОСОБА_3, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 30 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Зупинено звернення стягнення на нерухоме майно - чотирьохкімнатну квартиру з підвальними приміщеннями №4, загальною площею 161,6 кв.м, житловою площею 86,7 кв.м, підвальне приміщення загальною площею 34,0 кв.м, що знаходиться по вул. Матейки, буд. №12 у м. Івано-Франківську та належить на праві власності ОСОБА_2 по виконанню виконавчого напису №98 від 30.01.2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (реєстр №98) та яке проводиться приватним виконавцем ОСОБА_1 (а.с.1-2).

Не погодившись з даною ухвалою, приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що вона постановлена з порушення норм процесуального права.

Апелянт зазначив, що ОСОБА_2 вже зверталася до Івано-Франківського міського суду з відповідною заявою про забезпечення позову шляхом заборони приватному виконавцю виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_1 вчиняти дії про звернення стягнення на нерухоме майно і з цього приводу Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області було винесено ухвалу по справі №344/6384/18 про задоволення заяви ОСОБА_2 від 15.05.2018 року та заборонено приватному виконавцю вчиняти дії про звернення стягнення на нерухоме майно. Однак ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.10.2018 року зазначену ухвалу суду першої інстанції скасовано та відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

У звязку з цим ним призначено виконавчі дії щодо опису та арешту нерухомого майна ОСОБА_2 на 31.10.2018 року. Однак, 29.10.2018 року подано тотожну за змістом заяву про забезпечення позову. Вважає, що дані дії спрямовані на умисне затягування виконання виконавчого документу про звернення стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2, та такі дії є зловживанням процесуальними правами ОСОБА_2 як заявниці, що прямо суперечать завданню цивільного судочинства і передбачені п.1 ч.2 ст.44 ЦПК України.

Також зазначив, що ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом, просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №98 від 30.01.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_4 Тобто, предметом спору є саме виконавчий напис, яким звернуто стягнення на квартиру. Згідно п.2 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. В п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Таким чином, законодавець визначив, що оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому передбачив як вид забезпечення позову можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не взяв до уваги співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами, не врахував, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони приватному виконавцю вчиняти дії по виконанню виконавчого напису не узгоджується з вимогами ст.150 ЦПК України та ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» та помилково дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

З цих підстав просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, а також застосувати захід процесуального примусу до ОСОБА_2 для припинення зловживання правами та запобігання створення протиправних перешкод у здійсненні судочинства (а.с.66-67).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу сторони не скористалися.

Вислухавши пояснення апелянта ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2 та її представника Остап»юк Н.О., третьої особи ОСОБА_3, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Із матеріалів справи встановлено, що в 14 травня 2018 року ОСОБА_2 поданий позов до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_1, про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_5 про звернення стягнення на нерухоме майно - чотирьохкімнатну квартиру з підвальними приміщеннями №4, загальною площею 161,6 кв.м, житловою площею 86,7 кв.м, підвальне приміщення загальною площею 34,0 кв.м, що знаходиться по вул. Матейки, буд. №12 у м. Івано-Франківську, яка належить на праві власності ОСОБА_2, таким, що не підлягає виконанню (а.с.5-10).

29.10.2018 року ОСОБА_2 звернулась із заявою про забезпечення позову, яку обґрунтувала тим, що виконавчий напис від 30.10.2018 року, що вчинений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_4 про звернення стягнення на нерухоме майно, не підлягає виконанню, оскільки вчинений в порушення процесуальних строків, які встановлені законом, сума заборгованості є спірною і це доведено документально. Крім того, Івано-Франківським міським судом 21.04.2015 року та рішенням колегії суддів судової палати Апеляційного суду 27.01.2017 року в порядку перегляду рішення суду першої інстанції у справі №344/4690/13-ц вже задоволені вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки (квартира з підвальним приміщенням, яка знаходиться в м. Івано-Франківську по вул.. Матейки, 12/4) за несплату позичальником ОСОБА_3 кредитних зобовязань за цим же договором №229 К від 17.07.2008 року на користь цього ж банку шляхом продажу цього майна. Також її та ОСОБА_3 визнано потерпілими по кримінальному провадженні з приводу підробки документів, в тому числі кредитного договору №229 К.

Тобто, допущено подвійне стягнення боргових зобовязань позичальника ОСОБА_3 (вона є тільки майновим поручителем) за рахунок реалізації іпотечного майна. В спірній квартирі зареєстровані та проживають малолітні діти, що є порушенням їх житлових прав.

Зазначила, що самостійно зупинити виконання даного виконавчого напису не може, оскільки приватним виконавцем виконавчого округу ОСОБА_1 вже відкрито виконавче провадження №56202250. Збитків відповідачу від застосування заходів забезпечення позову немає, так як спірна квартира обтяжена іпотекою і реалізувати її самостійно вона не матиме можливості.

Також зазначила, що 15.05.2018 року Івано-Франківським міським судом виносилась ухвала про забезпечення її позову щодо заборони приватному виконавцю ОСОБА_1 вчиняти дії по виконанню виконавчого напису. На виконання цієї ухвали 22.05.2018 року Івано-Франківським міським ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Однак, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.10.2018 року ухвала суду першої інстанції скасована та відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову щодо заборони вчинення будь-яких виконавчих дій по виконавчому провадженню. 24.10.2018 року приватний виконавець ОСОБА_1 виніс постанову про залучення працівників міліції для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту приватного виконавця при проведенні виконавчих дій, які будуть проводитись 31.10.2018 року. Просила на час судового розгляду справи в порядку забезпечення її позовних вимог зупинити звернення стягнення на нерухоме майно чотирьохкімнатну квартиру з підвальним приміщенням №4, яка знаходиться в м. Івано-Франківську по вул. Матейки, 12 (а.с.63-64).

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із положень ст.ст.149-153 ЦПК України, встановивши, що між сторонами існує спір, про що свідчить факт звернення позивача до суду за захистом його прав, та дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернути до суду.

Види забезпечення позову встановлені положеннями частини 1 статті 150 ЦПК України, зокрема згідно пункту 6 та 10 позов забезпечується: зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, за змістом вищезазначених норм закону, заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4 Постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, звертаючись в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_1, просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №98 від 30.01.2018 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_4 (реєстр за №98), про звернення стягнення на нерухоме майно - чотирьохкімнатну квартиру з підвальними приміщеннями №4, загальною площею 161,6 кв.м, житловою площею 86,7 кв.м, підвальне приміщення загальною площею 34,0 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Матейки, буд. №12, та яка належить позивачу на праві власності.

Порядок зупинення вчинення виконавчих дій визначений ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 2 ч. 1 даної статті Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

В п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Таким чином, законодавець визначив, що оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а тому передбачив як вид забезпечення позову можливість зупинення стягнення за таким виконавчим документом.

При вирішенні питання про забезпечення позову суддя повинен був перевірити наявність зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Порушуючи питання про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа (виконавчого напису нотаріуса), який оскаржується у позовному порядку, ОСОБА_2 посилалася на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до безповоротного порушення її прав, оскільки сума заборгованості, що відображена у виконавчому написі, втричі перевищує розрахунки, що здійснені судом і самим банком під час розгляду цієї справи за охоплений період стягнення; у спірній квартирі зареєстровані її неповнолітні внуки. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, яким буде визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки предметом спору є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, виконання такого в рамках відкритого виконавчого провадження може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього судового рішення, як і зазначено у положеннях статті 149 ЦПК України, тому судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про необхідність зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, який оскаржується ОСОБА_2

Крім того, колегія вважає за необхідне зазначити, що заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення, а інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції взяв до уваги співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами, врахував, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом зупинення звернення стягнення на нерухоме майно узгоджується з вимогами ст. 150 ЦПК України та ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», та дійшов правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

За даних обставин доводи апеляційної скарги про безпідставність задоволення заяви про забезпечення позову є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався норм процесуального права при вирішенні питання про забезпечення позову, а тому ухвалу слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.374,375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про забезпечення позову від 30 жовтня 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2018 року.

Головуючий: І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

ОСОБА_6