АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 639/5986/17 Головуючий суддя І інстанції Труханович В. В.
Провадження № 22-ц/790/2841/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 лютого 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

06 жовтня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_3 з позовною заявою до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики, яка в подальшому була уточнена. Відповідно до уточненої позовної заяви позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 320 350, 00 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 07 березня 2017 року між позивачем та ОСОБА_5 був укладений у простій письмовій формі договір позики та відповідна розписка про отримання суми позики.

Відповідно до пункту 1 договору позики від 07.03.2017 року позивач передав у власність, а відповідач прийняв у власність суму у розмірі 1 540, 00 грн. строком на 14 днів.

Станом на сьогодні, вищезазначену суму позики відповідач не повернув.

У пункті 4 договору позики від 07.03.2017 року зазначено, що договір повинно бути виконано у місті Харкові. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю грошові кошти у сумі, визначеній у пункті 1 договору позики не пізніше 21 березня 2017 року.

Згідно пункту 9.3 договору позики від 07.03.2017 року, у разі порушення позичальником будь-якого зобовязання за договором, він зобовязується сплатити на користь позикодавця штраф розміром сто процентів від суми, визначеної в пункті 1 договору. Штраф позичальник повинен сплатити в одноденний строк з моменту порушення умов договору.

Отже, сума штрафу згідно пункту 9.3 договору позики від 07.03.2017 року становить 1 540, 00 гривень.

Згідно пункту 9.4 договору позики від 07.03.2017 року, позичальник зобовязаний сплатити пеню у розмірі десяти процентів від суми, визначеної в пункті 1 договору, за кожен день прострочення виконання будь-якого зобовязання за договором. Пеню позичальник повинен сплатити в одноденний строк з моменту порушення умов договору.

Станом на 12 жовтня 2017 року, сума пені згідно пункту 9.4 договору позики від 07.03.2017 року становить 31 570,00 гривень..

Отже, загальна сума боргу за договором позики від 07.03.2017 року, станом на 12 жовтня 2017 року, складає 34 650, 00 гривень.

Також, між позивачем та відповідачем 03 квітня 2017 року був укладений у простій письмовій формі додатковий договір позики та складена розписка про отримання додаткової суми у розмірі 1 500, 00 гривень зі строком повернення не пізніше 17 квітня 2017 року .

Сума штрафу згідно пункту 9.3 договору позики від 03.04.2017 року становить 1 500,00 гривень.

Станом на 12 жовтня 2017 року, сума пені згідно пункту 9.4 договору позики від 03.04.2017 року становить 26 700, 00 гривень.

Отже, загальна сума боргу за договором позики від 03.04.2017 року, станом на 12 жовтня 2017 року, складає 29 700, 00 гривень.

17 травня 2017 року позивач надав відповідачу додаткову грошову позику у розмірі 15 905, 00 гривень.

Станом на сьогодні, свої зобов'язання з повернення вищезазначеної суми за договором позики від 17.05.2017 року ОСОБА_5 також не виконав.

Відповідно до пункту 9.3 договору позики 17.05.2017 року позичальник зобовязаний сплатити на користь позикодавця штраф розміром сто процентів від загальної суми позики. Таким чином, сума штрафу становить 15 905, 00 гривень.

У пункті 9.4. договору позики 17.05.2017 року зазначено, що позичальник зобовязаний сплатити пеню у розмірі десяти процентів від загальної суми позики за кожен день прострочення виконання зобовязання за договором. Таким чином, сума пені становить 224 190, 00 гривень.

Отже, загальна сума боргу за договором позики 17.05.2017 року, станом на 12 жовтня 2017 року, складає 256 000, 00 гривень.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІІН:НОМЕР_1, який проживає за адресою: м. Харків, вїзд Садибний, б. №3) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІІН: НОМЕР_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 111), заборгованість за договором позики від 07.03.2017 року у розмірі 3 080, 00 грн. (три тисячі вісімдесят гривень 00 копійок), яка складається з: сума основного боргу 1 540, 00 грн, пеня 1 540, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІІН:НОМЕР_1, який проживає за адресою: м. Харків, вїзд Садибний, б. №3) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІІН: НОМЕР_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 111), заборгованість за договором позики від 03.04.2017 року у розмірі 3 000, 00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок), яка складається з: сума основного боргу 1 500, 00 грн, пеня 1 500, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІІН:НОМЕР_1, який проживає за адресою: м. Харків, вїзд Садибний, б. №3) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІІН: НОМЕР_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 111), заборгованість за договором позики від 17.05.2017 року у розмірі 31 810, 00 грн. (тридцять одна тисяча вісімсот десять гривень 00 копійок), яка складається з: сума основного боргу 15 905, 00 грн, пеня 15 905, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІІН:НОМЕР_1, який проживає за адресою: м. Харків, вїзд Садибний, б. №3) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІІН: НОМЕР_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 111) судовий збір у розмірі 640, 00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення є незаконним та ухваленим з порушенням норм процесуального права та за невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вказано, що судом безпідставно було зменшено розмір стягнення з відповідача, застосовано заборону подвійного стягнення, оскільки контрагенти є вільними при укладанні договорів. Послався на те, що підписуючи спірні договори відповідач погодився з усіма їх умовами, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 375 ЦПК України визначені такі підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін:

1. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено Договір позики. (а.с. 68)

Відповідно до п. 1 якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_5, а ОСОБА_5 прийняв у власність 1 540, 00 грн. зі строком повного погашення боргу не пізніше 21 березня 2017 року.

Факт прийняття коштів підтверджується розпискою в отриманні суми позики позичальником від 07.03.2017 року. (а.с. 69)

У пункті 4 договору позики зазначено, що договір повинно бути виконано у місті Харкові. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю грошові кошти у сумі, визначеній у пункті 1 договору позики не пізніше 21 березня 2017 року.

Згідно пункту 9.3 договору позики, у разі порушення позичальником будь-якого зобовязання за договором, він зобовязується сплатити на користь позикодавця штраф розміром сто процентів від суми, визначеної в пункті 1 договору. Штраф позичальник повинен сплатити в одноденний строк з моменту порушення умов договору.

Отже, сума штрафу згідно пункту 9.3 договору позики №1 становить 1 540, 00 гривень.

Згідно пункту 9.4 договору позики від 07.03.2017 року, позичальник зобовязаний сплатити пеню у розмірі десяти процентів від суми, визначеної в пункті 1 договору, за кожен день прострочення виконання будь-якого зобовязання за договором. Пеню позичальник повинен сплатити в одноденний строк з моменту порушення умов договору.

Станом на 12 жовтня 2017 року, сума пені згідно пункту 9.4 договору позики від 07.03.2017 року становить 31 570,00 гривень.

Отже, загальна сума боргу за договором від 07.03.2017 року, станом на 12 жовтня 2017 року, складає 34 650, 00 гривень.

03 квітня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено Договір позики. (а.с. 70)

Відповідно до п. 1 якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_5, а ОСОБА_5 прийняв у власність 1 500, 00 грн. зі строком повного погашення боргу не пізніше 17 квітня 2017 року.

Факт прийняття коштів підтверджується розпискою в отриманні суми позики позичальником від 03.04.2017 року. (а.с. 71)

У пункті 4 договору позики зазначено, що договір повинно бути виконано у місті Харкові. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю грошові копни у сумі, визначеній у пункті 1 договору позики не пізніше 17 квітня 2017 року.

Згідно пункту 9.3 договору позики, у разі порушення позичальником будь-якого зобовязання за договором, він зобовязується сплатити на користь позикодавця штраф розміром сто процентів від суми, визначеної в пункті 1 договору. Штраф позичальник повинен сплатити в одноденний строк з моменту порушення умов договору.

Отже, сума штрафу згідно пункту 9.3 договору позики від 03.04.2017 року становить 1500, 00 гривень.

Згідно пункту 9.4 договору позики від 03.04.2017 року, позичальник зобовязаний сплатити пеню у розмірі десяти процентів від суми, визначеної в пункті 1 договору, за кожен день прострочення виконання будь-якого зобовязання за договором. Пеню позичальник повинен сплатити в одноденний строк з моменту порушення умов договору.?

Станом на 12 жовтня 2017 року, сума пені згідно пункту 9.4 договору позики від 03.04.2017 року становить 26 700, 00 гривень.

Отже, загальна сума боргу за договором позики від 03.04.2017 року, станом на 12 жовтня 2017 року, складає 29 700, 00 гривень.

17 травня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено Договір позики. (а.с. 72)

Відповідно до п. 1 якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_5, а ОСОБА_5 прийняв у власність 15 905, 00 грн. зі строком повного погашення боргу не пізніше 24 травня 2017 року.

Факт прийняття коштів підтверджується розпискою в отриманні суми позики позичальником від 17.05.2017 року. (а.с. 74)

У пункті 4 договору позики зазначено, що договір повинно бути виконано у місті Харкові. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю грошові копни у сумі, визначеній у пункті 1 договору позики не пізніше 24 травня 2017 року.

Згідно пункту 9.3 договору позики, у разі порушення позичальником будь-якого зобовязання за договором, він зобовязується сплатити на користь позикодавця штраф розміром сто процентів від суми, визначеної в пункті 1 договору. Штраф позичальник повинен сплатити в одноденний строк з моменту порушення умов договору.

Отже, сума штрафу згідно пункту 9.3 договору позики від 17.05.2017 року становить 15 905, 00 гривень.

Згідно пункту 9.4 договору позики від 17.05.2017 року, позичальник зобовязаний сплатити пеню у розмірі десяти процентів від суми, визначеної в пункті 1 договору, за кожен день прострочення виконання будь-якого зобовязання за договором. Пеню позичальник повинен сплатити в одноденний строк з моменту порушення умов договору. Таким чином, сума пені становить 224 190, 00 гривень.

Отже, загальна сума боргу за договором позики від 17 травня 2017 року, станом на 12 жовтня 2017 року, складає 256 000, 00 гривень.

В судовому засіданні було встановлено, що позикодавець свої зобовязання за договором позики виконав в повному обсязі.

27 лютого 2018 року у судовому засіданні представник позивача надала суду три оригінала договорів позики, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Наявність оригіналу договорів позики в кредитора свідчить про існування невиконаного зобовязання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що відповідач свої зобовязання за договорами не виконав, чим порушив права позивача, однак зменшив розмір стягнення, не допустивши порушення принципу справедливості та подвійного стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Так, судом першої інстанції вірно було встановлено, що неналежним виконанням відповідачем своїх обовязків за договорами позики було порушено законне право позивача, що підлягає судовому захисту.

Частина 4 статті 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Так, судом першої інстанції було зменшено розмір пені до розміру самої заборгованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки вважає надмірним, та таким, що є несправедливим стягнення з відповідача пені, що перевищує розмір заборгованості майже у 15 разів.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду про те, що безпідставним є стягнення з ОСОБА_5 суми штрафів, нарахованої позивачем, оскільки, у даному випадку підлягає врахуванню правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Посилання позивача на те, що вказані суми повинні бути стягнуті з відповідача, оскільки вони передбачені укладеними ними договорами є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та суперечать ч. 3 ст. 509 ЦК України, яка регламентує, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З огляду на те, що оскаржуване рішення ухвалене із дотриманням вимог закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 19.07.2018 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді - І.О. Бровченко.

ОСОБА_2.