№ 207/539/17
№ 2/207/483/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2018 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Савченко В.О.

при секретарі: Моспан С.Б.,

за участі представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних,

В С Т А Н О В И В:

03 березня 2017 року ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_4, звернувся до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_3, та просить суд стягнути з ОСОБА_3 інфляційні витрати у розмірі 21 823 грн. 90 коп., 3% річних у розмірі 3 603 грн. 67 коп. та понесені ним судові витрати в період з 23.03.2015 року по 01.03.2017 року, завдані внаслідок ДТП у скоєнні якого за Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2014 року (справа № 199/8552/14-п), було визнано винною ОСОБА_3 та притягнуто до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що він за власні кошти провів відновлювальний ремонт автомобіля «Опель Омега» д/н НОМЕР_1, вартість якого складає 61 753 грн.52 коп.,була здійснена в повному обсязі, що підтверджується квитанціями до прибуткового ордеру № 2 від 12.02.2015 року та актом про виконані роботи від 23.03.2015 року. Вважає, що з часу здійснення ним розрахунку за проведений ремонт автомобіля між ним як кредитором та відповідачем виникло грошове зобов'язання. Кошти за цим грошовим зобов'язанням стягнуто рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 01.06.2016 року по справі № 203/2292/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області (справа № 203/2292/15-ц), з ОСОБА_3 було стягнуто суму в розмірі 61753,52 грн. збитків, завданих внаслідок ДТП. Зазначає, що на момент предявлення позову до суду по даній справі вказане рішення суду було звернуто до виконання, проте, не було виконано. ОСОБА_3 ухиляється щодо його виконання, відшкодування шкоди є грошовим зобовязанням, а тому Відповідачка зобовязана сплатити інфляційні витрати та 3% річних за невиконання зобовязання, яке виникло у останньої в момент завдання нею шкоди. До позову додає відповідні розрахунки інфляційних збитків та 3% річних.

З вини відповідача у зв'язку з несвоєчасним поверненням грошових коштів за грошовим зобов'язанням позивачу були заподіяні збитки через інфляцію, які підлягають стягненню з відповідача у порядку ст.625 ЦК України, якою передбачено також можливість стягнення 3% річних за користування грошовими коштами.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 березня 2017 року за вказаним позовом було відкрито провадження по справі. Справа була призначена до розгляду по суті на 29 березня 2017 року о 09.30 годині.

В судове засідання позивач особисто не зявився. У поданій до суду заяві представник позивача ОСОБА_4, просила справу розглянути в режимі відео конференції.

25 квітня 2017 року представник відповідача ОСОБА_1 подала до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області клопотання про зупинення провадження у цивільній справі. Обґрунтовуючи його тим, що нею подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2016 року про стягнення збитків, завданих внаслідок ДТП, та клопотання про зупинення виконання зазначеного вище рішення Кіровського районного суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2017 року суддею Мазур Л.М. було зупинено виконання рішення Кіровського районного суду до закінчення касаційного провадження та вирішення справи по суті. Виконавчі дії також були зупинені.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 березня 2017 року провадження по справі було зупинено.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 березня 2017 року за вказаним позовом було знову відкрито провадження по справі. Справа була призначена до розгляду по суті на 15 листопада 2017 року о 09.30 годині.

В судове засідання позивач не зявився. У поданій до суду заяві представник позивача просив справу розглянути за його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнала та подала до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області письмові заперечення, обґрунтовуючи їх тим, що ОСОБА_3 жодним чином не ухилялась від відшкодування заподіяної шкоди, а скористалась своїм правом на судовий захист, шляхом звернення до Апеляційного суду Дніпропетровської області та не погодившись із рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій скористалась своїм правом на звернення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Зазначила, що під час розгляду справи в касаційній інстанції виконання рішення Кіровського районного суду було зупинене до закінчення касаційного провадження та вирішення справи по суті.

Одразу після винесення судом остаточного рішення по суті справи вона перерахувала всю суму збитків, присуджену ОСОБА_2 у розмірі 61753,52 грн., що підтверджується відповідною квитанцією та Постановою державного виконавця Південного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області МІШИНОЮ Т.Ю.,про закінчення виконавчого провадження у звязку із повним виконанням.

Також зазначила, що вказаним судовими рішеннями було встановлено, що між сторонами виникли деліктні правовідносини внаслідок заподіяння шкоди. Відшкодування шкоди - це відповідальність, а не грошове зобов'язання, до винної особи не можуть одночасно застосовуватись дві форми відповідальності. У відповідача, який виконав судове рішення і виплатив позивачу кошти на відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ДТП, відсутні будь-які грошові зобов'язання перед позивачем. Передбачена ч.2 ст.625 ЦК України норма регулює зобов'язальні правовідносини і застосовується у разі порушення грошового зобов'язання, вона не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. При цьому частина третя статті 11 ЦКУ, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань.

Також зазначила, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Дія частини другої статті 625 ЦКУ про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди (ОСОБА_5 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. № 10-74/0/4-13.

У зв'язку з безпідставністю заявленого позову просила у його задоволенні відмовити.

12 грудня 2017 року ОСОБА_2 було подано відзив на заперечення, в якому останній зазначив, що зобовязання ОСОБА_3 зводиться до сплати грошей, а відтак є грошовим зобовязанням і в разі прострочення його виконання настає відповідальність передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК. Проценти річних, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобовязання і не є санкцією за порушення грошового зобовязання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів, зазначив також, що така позиція узгоджується з постановою Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

03.10.2014 року сталося ДТП за участю автомобіля Опель Омега днз 98530АВ під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля Хонда днз АЕ7461НВ під керуванням ОСОБА_3, яку визнано винною у скоєнні ДТП, відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду від 12.11.2014 року (справа № 199/8552/14) та притягнуто до адміністративної відповідальності.

01.06.2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було винесено рішення по цивільній справі № 203/2292/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми заподіяної шкоди внаслідок ДТП. Позовні вимоги були задоволені у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 61 753.52 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.11.2016 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська було залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, відповідачка скористалася своїм правом на звернення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ із скаргою та клопотанням про зупинення виконання зазначеного вище Рішення Кіровського районного суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 лютого 2017 року суддею Мазур Л.М. було зупинене виконання рішення Кіровського районного суду до закінчення касаційного провадження та вирішення справи по суті. 27.02.2017 року представником ОСОБА_3 була подана відповідна заява до Південного ВДВС державної виконавчої служби про зупинення виконавчих дій. Виконавче провадження також було зупинене.

20 квітня 2017 року була винесена ухвала Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, якою Касаційну скаргу ОСОБА_3 було відхилено, а рішення Кіровського райсуду м. Дніпропетровська та ухвалу Апеляційного суду залишені без змін.

Встановлено, що ОСОБА_3 сплатила суму збитків повністю. 07.06.2017 року борг був перерахований на рахунок ОСОБА_2

Постановою державного виконавця від 16.06.2017 року виконавче провадження було закрите.

Таким чином рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська було виконане у повному обсязі.

Як вбачається із позовної заяви та розрахунків доданих представником позивача до неї, позивач просить суд стягнути інфляційні витрати та 3% річних розраховуючи з дати повної оплати вартості ремонту, а саме з квітня 2015 року, тобто з моменту понесення витрат на ремонт автомобіля, зазначаючи, що обовязок відшкодування заподіяних збитків, завданих відповідачем, виник з моменту ДТП.

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами виникли деліктні правовідносини, тобто відносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. У відповідача, який виконав судове рішення і виплатив позивачу кошти на відшкодування спричиненої внаслідок ДТП матеріальної шкоди, відсутні будь-які грошові зобов'язання перед позивачем. ОСОБА_3 сплатила суму збитків повністю. 07.06.2017 року борг був перерахований на рахунок ОСОБА_2 Постановою державного виконавця від 16.06.2017 року виконавче провадження було закрите.

Згідно вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань.

З огляду на викладене суд вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що з часу здійснення ним розрахунку за проведений ремонт автомобіля між ним як кредитором та відповідачами виникло грошове зобов'язання.

Щодо посилання представника позивача на необхідність застосування ст.22 ЦК України по вимозі про стягнення інфляційних збитків, суд зазначає, що вказана норма є загальною, яка передбачає поняття збитків та загальний порядок їх відшкодування, а завдана позивачу внаслідок ДТП майнова шкода відшкодована відповідно до вимог ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, які є спеціальними нормами з відшкодування шкоди.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14, оскільки у вказаній справі, мають місце інші за змістом правовідносини, ніж у справі, що розглядається.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку про безпідставність заявленого позову. Також суд погоджується з доводами відповідача про те, що частина третя статті 11 ЦКУ, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань.

На підставі викладеного та керуючись ст.12, 13, 81, 89 та 264 ЦПК України, ст.11, 22, 625, 988, 992, 1166, 1187, 1188 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних, в і д м о в и т и у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рушення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О.Савченко