03.07.2018 Єдиний унікальний номер 205/692/18
Єдиний унікальний номер судової справи:205/692/2018
Номер провадження: 2/205/1330/2018
03 липня 2018 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньотранспортної пригоди,-
ОСОБА_3 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньотранспортної пригоди.
Далі позивач зазначає, що у встановлений строк він звернувся з відповідною заявою до МТСБУ. Однак, на етапі збору та надання документів відчув суттєві складнощі з підготовкою необхідних документів для отримання від МТСБУ регламентної виплати з централізованого страхового резервного фонду захисту потерпілих, тому був вимушений звернутись за правовою допомогою з цього питання до ТОВ «Визави Асистанс». ОСОБА_4 договору про надання юридичних послуг з ТОВ «Визави Асистанс» від 17.11.2016 року позивач отримав правову допомогу стосовно стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП, що сталася 29.10.2016 року. Вартість виконаних робіт склала 5 000 (пять тисяч) грн. 00 коп., що підтверджується актом прийому здачі виконаних робіт від 14.03.2017 року. Також, з ТОВ «Визави Асистанс» 17.11.2016 року було укладено договір про організацію та проведення незалежної експертної оцінки для визнання вартості завданої матеріальної шкоди. ОСОБА_4 звіту про оцінку транспортного засобу № 27/12/16 від 27.12.2016 року оцінювача ОСОБА_5 вартість матеріального збитку автомобіля НОМЕР_2 становить 33 157 (тридцять три тисячі сто пятдесят сім) грн. 36 коп., а вартість виконаних робіт складала 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп. 28.02.2017 року позивач зазначає, що він отримав страхове відшкодування у розмірі 25 292 (двадцять пять тисяч двісті девяносто дві) грн. 76 коп., що підтверджується довідкою ПАТ «КБ Приватбанк» від 11.04.2017 року. Таким чином, невідшкодованою залишилась сума у розмірі 7 864 (сім тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн. 60 коп. (33 157 грн. 36 коп. 25 292 грн. 76 коп.=7 864 грн. 60 коп.). Окрім цього, в результаті ДТП позивач отримав забій грудної клітки, що підтверджується довідкою КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 16» за № 8660 від 30.10.2016 року. У звязку з чим позивач на протязі трьох тижнів, теплячи біль, виконував невідкладні роботи по домашньому господарству. Крім, фізичних страждань позивач отримав значні душевні страждання, повязані з вимушеними змінами у його життєвих та виробничих стосунках, які він оцінює у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.
У звязку з вищевикладеним позивач змушений звернутись до суду та просити суд стягнути з ОСОБА_2 на його, ОСОБА_1, користь відшкодування матеріального збитку у розмірі 7 864 (сім тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн. 60 коп., відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., вартості проведеної оцінки транспортного засобу у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп., судового збору у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. та витрат повязаних з наданням правової допомоги у розмірі 10 120 (десять тисяч сто двадцять) грн. 00 коп.
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк, відзив на позовну заяву не подав.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи
Позивач у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. У судове засідання з розгляду справи по суті не зявився, надав суду заяву в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.85). Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать судові повістки, які повернулись до суду із відміткою підприємства поштового звязку із приміткою «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 67, 79, 84), ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. З наведеного вбачається, що не зважаючи на неодноразове повідомлення поштового відділення, про надходження судового листа, зазначене поштове відправлення відповідачем отримано не було. Відсутність такого відповідача за зазначеною адресою та неотримання поштового відправлення слід розцінювати як належне повідомлення про день та час розгляду справи по суті такої особи. Окрім цього, судом вживались заходи щодо належного повідомлення такого учасника справи за допомогою SMS-повідомлень, про що свідчать відповідні довідки про доставку таких SMS-повідомлень відповідачу (а.с. 64, 71), однак відповідач і на вказані виклики не відреагував, до суду у встановлений судом день та час не прибув, про причини неявки в судове засідання не повідомив.
У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про часткове задоволення позову з огляду на наступне.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є володільцем автомобіля НОМЕР_3 на підставі довіреності від 11.07.2012 року, виданої ОСОБА_6, якою останній уповноважив позивача користуватись та розпоряджатись таким транспортним засобом, передавши позивачеві також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії АЕС № 128445, виданого РП РЕВ 2-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 29.11.2007 року (а.с. 37).
Пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За змістом статті 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.
Враховуючи те, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.
Матеріалами даної цивільної справи підтверджено, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 та ст. 130 КУпАП (а.с.9).
Судом також встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Визави Асистанс» було укладено Договір про організацію та проведення незалежної експертної оцінки від 17.11.2016 року для визнання вартості завданої матеріальної шкоди (а.с. 14).
ОСОБА_4 Звіту № 27/12/16 від 27.12.2016 року про оцінку транспортного засобу автомобіля НОМЕР_4 вартість матеріального збитку становить 33 157 (тридцять три тисячі сто пятдесят сім) грн. 36 коп. (а.с.16-23).
ОСОБА_4 виконаних робіт від 27.12.2016 року вартість виконаних робіт із оцінки вартість матеріального збитку склала 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп. (а.с.14).
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач мав сертифікат «Зелена картка», PL/02/34773854, який є одним з видів міжнародного страхового сертифікату.
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 отримав страхове відшкодування у розмірі 25 292 (двадцять пять тисяч двісті девяносто дві) грн. 76 коп., що підтверджується довідкою ПАТ «КБ Приватбанк» від 11.04.2017 року (а.с. 13).
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Відповідно до приписів ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
ОСОБА_4 п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Отже, зі змісту положень ст. 1187, ч.1 ст. 1188, ЦК України вбачається, що єдиною підставою для покладення цивільно-правової відповідальності за завдану джерелом підвищеної небезпеки матеріальну та моральну шкоду є вина особи, яка її завдала.
Як роз'яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 р. зі змінами та доповненнями «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
В силу ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Тому, проаналізувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що вчинення відповідачем деліктного правопорушення доведено належними доказами, що є підставою для притягнення його до відповідальності у виді стягнення спричиненої майнової шкоди.
ОСОБА_4 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Як зазначалось вище, на підтвердження розміру завданої шкоди в позивачем надано звіт про оцінку транспортного засобу № 27/12/16 від 27.12.2016 року, яким встановлено, що в даному випадку вартість матеріального збитку позивача через пошкодження у ДТП автомобіля НОМЕР_4 становить 33 157 (тридцять три тисячі сто пятдесят сім) грн. 36 коп.
Оскільки, ОСОБА_1 отримав страхове відшкодування у розмірі 25 292 (двадцять пять тисяч двісті девяносто дві) грн. 76 коп., то відповідач в силу вимог ст. 1194 ЦК України зобовязаний сплатити позивачеві різницю між таким страховим відшкодуванням та розміром повного відшкодування завданої шкоди у сумі у розмірі 7 864 (сім тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн. 60 коп. А відтак суд вважає позов в цій частині обґрунтованим, у звязку із чим і стягує вказану суму із відповідача на користь позивача.
Також суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість проведеної оцінки транспортного засобу у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп. Адже згідно до вимог ч. 1 та на п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у разі порушення її права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Оскільки в даному випадку позивач був змушений понести такі витрати задля відновлення свого порушеного права, то останні також підлягають стягненню із відповідача.
Щодо стягнення моральної шкоди, суд виходив з наступного.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Також, згідно ч.2 ст.1166 та ч.5 ст.1187 ЦК України у випадку спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка на відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, звільняється від обов'язку відшкодування шкоди тільки тоді, коли доведе що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто, володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.
ОСОБА_4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
ОСОБА_4 п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред'явити позов про її відшкодування. Пунктом 3 цієї ж постанови встановлено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Окрім цього, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) було роз'яснено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб, а розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Пунктом 7 постанови від 31 березня 1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що за змістом норм законодавства, які регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна шкода відшкодовується особі, права якої були порушені неправомірними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суд, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних, душевних, психічних і фізичних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди ґрунтуються на законі та підтверджуються належними та допустимими доказами по справі.
Разом з цим, надавши оцінку показанням свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 із приводу обставин заподіяння такої шкоди, та з огляду на тривалість вказаних страждань, характеру ушкодження майна, характеру немайнових витрат, суд визнає заявлений розмір моральної шкоди у загальному розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. надмірно завищеним, у зв'язку з чим, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. на користь Позивача.
Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з'явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами
Щодо стягнення витрат, повязаних із наданням правничої допомоги, суд виходив з наступного.
ОСОБА_4 з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов'язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов'язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов'язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі- Закону) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
З матеріалів справи вбачається, що 05 червня 2017 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_10 укладено Договір № 3/17 про надання адвокатських послуг (а.с. 38-39).
За умовами цього договору адвокат бере на себе зобов'язання надавати клієнту правової інформації, консультацій і розяснень з правових питань, складання заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, щодо ДТП, яка сталася 29.10.2016 року за участі клієнта, за що клієнт зобовязується сплатити адвокату гонорар у розмірі та на умовах визначених договором.
Разом із цим, суду не надано доказів, які б підтверджували обґрунтовану кількість витрачених годин на надання такої правничої допомоги у вказаному вигляді, адже безпосередньо адвокат особисто участь в судових засіданнях в суді першої інстанції не приймав, з матеріалами справи в суді не знайомився. Окрім цього,Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» на який посилається у своїх розрахунках сторона позивача втратив чинність 15.12.2017 р. на підставі Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, № 48, ст.436).
Таким чином, враховуючи викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та задоволення позовних вимог, виходячи із засад розумності, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 500 (одна тисяча пятсот) грн. 00 коп. понесених судових витрат, пов'язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді.
Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, суд вважає, що 30 відсотків сплаченого Позивачем судового збору слід віднести на його рахунок, а решту 70 відсотків - стягнути з Відповідача - ОСОБА_2 на користь Позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 526, 615, 625, 1046, 1049, 1050,1166, 1187 ЦК України, ст. 22, 36 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 141, 142, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд -
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньотранспортної пригоди задовольнити частково.
5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
7. Судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 528 (пятсот двадцять вісім) грн. 60 коп. віднести на рахунок позивача - ОСОБА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Мовчан Д.В.