Справа № 449/1041/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/783/4976/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 03 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свою вимогу тим, що 01 серпня 2002 року відповідач під розписку позичив у нього для придбання квартири 20 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на день подання позовної заяви становить 420 000 гривень. Вищевказана розписка складена строком на 5 років та містить кінцеву дату повернення боргу, а саме 01 серпня 2007 року. У вказаний в розписці строк відповідач коштів не повернув. Просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 01 серпня 2002 року у розмірі 420 000 гривень.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 03 лютого 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 01 серпня 2002 року у розмірі 420 000 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що її не було залучено до участі у розгляді даної справи, оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про її права та обов'язки. Вказує, що судом першої інстанції не було встановлено справжню правову природу укладеного договору, суд не перевірив чи існували між сторонами будь-які реальні правовідносини. Звертає увагу, що вона була позбавлена можливості звернутися із заявою про застосування позовної давності. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі. Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи відхилене колегією суддів як не підтверджене доказами, тому розгляд справи згідно положень ч.2 ст. 372 ЦПК України проводиться за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України (в редакції 2004 року) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

В ч. 1 ст. 3 ЦПК України (в редакції 2004 року) було закріплено положення про те, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України в редакції 2004 року).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України (в редакції 2004 року) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд виходив з того, що між сторонами був укладений договір позики на суму 20 000 доларів США, з терміном повернення - 01 серпня 2007 року, для придбання квартири. Кошти ОСОБА_4 у вказаний строк повернуті не були. При цьому судом враховано, що представник відповідача (ОСОБА_4) позов визнав, як і визнав обставини щодо укладення договору позики, суми позики та мети.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна з огляду на таке.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували з 21 листопада 1998 року у шлюбі, який розірвано рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 грудня 2014 року.

Також встановлено, що 01 серпня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений усний договір позики, згідно якого ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 20 000 доларів США для придбання квартири, про що останнім складена відповідна розписка. Кошти слід було повернути до 01 серпня 2007 року.

08 серпня 2002 року була придбана квартира АДРЕСА_1, яка зареєстрована на ім'я ОСОБА_4

В провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебувала цивільна справа № 462/2340/15-ц (провадження відкрито 14 квітня 2015 року) за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, предметом спору по якому є згадана квартира та автомобіль. Рішенням суду від 01 лютого 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_5 ? (одну другу) частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 компенсацію ? (однієї другої) вартості автомобіля "Міцубісі Лансер", 2009 р.в. 94 013 грн. (дев'яносто чотири тисячі тринадцять гривень). Судом вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду не набрало законної сили.

Також встановлено, що в провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває цивільна справа № 462/2159/17-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання об'єктом спільної сумісної власності та стягнення частини виконаних боргових зобов'язань, саме за договором позики від 01 серпня 2002 року. Ухвалою суду від 07 листопада 2017 року провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області у справі № 449/1041/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

За правилами ч. 1 ст. 61 ЦПК України (в редакції 2004 року) обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як було зазначено в ч. 4 ст. 174 ЦПК України (в редакції 2004 року) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз'яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики, який укладений останнім під час перебування у шлюбі, та з пояснень його представника, такий укладено в інтересах сім'ї, а саме з метою придбання квартири, яка на момент розгляду даної справи (провадження в якій відкрито 29 грудня 2016 року) перебувала у спорі по справі № 462/2340/15-ц, суд у встановленому ЦПК України порядку не вирішив питання про залучення колишньої дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_5 до участі у справі, незважаючи на те, що рішення суду стосується її прав та інтересів, як солідарного боржника по договору позики (ч. 4 ст. 65 СК України). Відповідачем ця обставина також була прихована від суду, хоча про її існування відповідачу було достеменно відомо. Судом під час прийняття рішення не досліджено питання та не надано жодного обґрунтування можливості визнання позову представником відповідача, та не вирішено питання чи таке визнання не виходить за межі його повноважень, та чи не суперечить вимогам закону, чи не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують повноваження представника відповідача ОСОБА_4

Наведене, на думку колегії суддів, дає підстави вважати, що розгляд справи без участі у ній апелянта ОСОБА_5 призвів до позбавлення останньої права на участь у розгляді справи, в якій вона мала мати процесуальне становище співвідповідач, і як наслідок неможливість заперечення нею пред'явленого позову, як щодо його підстав, так і його доведеності та обґрунтованості, а також позбавив її права заявити про застосування наслідків спливу позовної давності, у порядку передбаченому ст. 267 ЦК України (з урахуванням часу укладення договору позики, його строку та часу звернення до суду з відповідним позовом).

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення районного суду скасувати, і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 03 лютого 2017 року скасувати, постановити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 17.07.2018р.

Головуючий

Судді: