Справа № 733/556/18 Провадження № 22-ц/795/1039/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Шитченко Н. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

сторони:

позивач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю

«Авто Просто»,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ічнянського районного суду від 22 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів,

місце ухвалення рішення суду місто Ічня,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 27 червня 2018 року, -

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ТОВ «Авто Просто», у якому просив визнати недійсним договір фінансової послуги № 719239 від 29 квітня 2016 року, укладений між ним і відповідачем, та стягнути з останнього на його користь 62258 грн коштів, сплачених на виконання указаного договору. У мотивування своїх вимог зазначив, що зазначений договір укладений з порушенням істотних умов, оскільки у самому договорі і в додатках до нього, які є його невідємними частинами, відсутні відомості про розмір фінансових активів у грошовому виразі, які фактично мають складати обсяг його фінансових зобовязань перед товариством, розрахунок періодичних платежів та винагороди ліцензіата. Також відсутні чітко визначені технічні характеристики (обєм та потужність двигуна, тип палива, рік випуску тощо) самого автомобіля в обсязі, передбаченому ліцензійними та договірними умовами, та максимальний строк придбання автомобіля. Вважає, що оспорюваний договір укладений внаслідок здійснення ТОВ «Авто Просто» нечесної підприємницької практики, у звязку з чим порушені його права, як споживача послуг.

Рішенням від 22 червня 2018 року Ічнянський районний суд у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Авто Просто» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на ухвалення рішення з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та з порушенням процесуальних норм, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, процитувавши у своєму рішенні певні норми матеріального права, яким спірний договір не відповідає, невідповідностей умов договору вимогам закону не спростував, а свій висновок про відмову у задоволенні позову обґрунтував лише «критичним ставленням» до посилань позивача.

Скаржник зазначає, що у своєму позові чітко вказав, яким конкретно нормам матеріального права не відповідає спірний договір. ОСОБА_4 у рішенні районний суд наводить суперечливі висновки, зазначаючи, з одного боку, що предметом договору є надання послуг, а не купівля-продаж автомобіля, у звязку з чим зазначення його характеристик є зайвим. З іншого вказує, що винагорода відповідача за надавання ним послуг не є фінансовим активом, а фінансовим активом є поточна вартість автомобіля.

Зауважує на тому, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги» фінансовим активом за договором про надання послуг є сукупна їх вартість, яка визначається сторонами у гривнях у договорі на момент його підписання, що передбачає його, як споживача, право знати про обсяг своїх фінансових зобовязань перед відповідачем. Пункт 1.2 Ліцензійних умов визначає поняття товару як окремої рухомої речі, яка має чітко визначені технічні характеристики, у звязку з чим договір адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах має містити чіткі технічні характеристики автомобіля не зважаючи на те, що такий договір не є договором купівлі-продажу такого товару, про що вказує правова позиція Верховного Суду, наявна у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 544/537/16-ц.

Апеляційна скарга також містить посилання на те, що суд не розрізнив визначених Ліцензійними умовами різних за своїм змістом понять «товар» та «право отримання товару», внаслідок чого невірно встановив, що у договорі дотримано такої обовязкової умови як максимальний строк отримання автомобіля (а не права на отримання автомобіля, що є окремою вимогою Ліцензійних умов до договору).

У наданому відзиві представник відповідача, вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними, просить апеляційну скаргу відхилити, а судове рішення залишити без змін. Вказує, що оспорюваний договір укладено у відповідності до вимог законодавства України, Ліцензійних умов надання таких послуг та на підставі ліцензії на надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Зазначає, що позивач посилається на вимоги законодавства, які у даному випадку застосуванню не підлягають, а діяльність ТОВ «Авто Просто» ліцензована та здійснюється з дотриманням усіх нормативно-правових актів.

Заслухавши суддюдоповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що заявою від 29 квітня 2016 року, підписаною позивачем, останній підтвердив факт укладення між ним та ТОВ «Авто Просто» договору про адміністрування № 719239 на придбання автомобіля ZAZ SENS. При укладенні договору сторони на власний розсуд визначили строк його дії, позивач своїм підписом засвідчив, що погодився з його умовами.

Районний суд зазначив, що предметом договору є не купівля-продаж автомобіля, а надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок обєднаних періодичних платежів учасників групи через систему ОСОБА_5. У договорі визначена поточна ціна транспортного засобу, що становить 159000 грн, і відповідає розміру фінансового активу на день укладення договору. Марка та базова комплектність моделі автомобіля вказуються у додатку № 1 до договору, відповідно до якого зазначено марку та модель автомобіля ZAZ SENS, що є цілком достатнім для обєктивного визначення усіх технічних характеристик автомобіля і таке визначення у повному обсязі відповідає визначенню «Певний товар».

Також суд констатував, що умовами укладеного договору визначено мінімальний та максимальний строки одержання права на отримання автомобіля, і дані обставини спростовують твердження позивача щодо невизначеності строків отримання транспортного засобу. Винагорода товариства не є фінансовим активом у розумінні ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», а тому посилання ОСОБА_2 на невизначеність вартості винагороди товариства у відсотках від поточної ціни автомобіля не суперечить закону.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 29 квітня 2016 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 був укладений договір № 719239 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі (а.с. 5-9). Предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок обєднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак.

Невідємними частинами договору також є додатки № 1 та № 2 до нього (а.с. 15, 16).

У додатку № 1 до договору зазначено, що розмір «періодичного платежу» становить 0,8333 %; щомісячна винагорода 0,415 % + ПДВ; винагорода за послуги, повязані з передачею автомобіля учаснику 3 % + ПДВ (а.с. 16). У цьому ж додатку, підписаному сторонами, також вказано марку автомобіля ZAZ, модель SENS, поточна ціна автомобіля, дійсна на день укладення договору 159000 грн.

З додатку № 2 до договору вбачається, що учасник, який протягом строку дії договору належним чином та у встановлений договором строк виконав усі свої зобовязання зі сплати періодичних платежів разом зі щомісячною винагородою товариства, має право на сплату 50 % від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового внеску (а.с. 15). Терміни, що вживаються у цьому додатку, мають значення згідно з розділом «Визначенням термінів», викладених у договорі про адміністрування.

Як свідчить довідка про ознайомлення учасника групи із внутрішніми правилами, позивач своїм підписом засвідчив і підтвердив, що ознайомлений із Внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах ТОВ «Авто Просто», а терміни, визначення та умови цих правил йому зрозумілі (а.с. 9 зворот).

За змістом заяви ОСОБА_2 від 29 квітня 2016 року, останній повідомив, що ним дійсно укладений з відповідачем договір про адміністрування № 719239 від 29 квітня 2016 року на придбання автомобіля ZAZ SENS та отримано один екземпляр договору про адміністрування та один екземпляр додатку № 1 (а.с. 18).

Відповідно до договору доручення від 29 квітня 2016 року, укладеного між сторонами, передбачено обовязок довірителя ОСОБА_2 по сплаті на користь ТОВ «Авто Просто» винагороди у розмірі 5724 грн, яка визначена у договорі про адміністрування як винагорода за послуги ТОВ «Авто Просто», повязані з включенням оспорюваного договору до системи АвтоТак та формування групи (а.с. 17).

На виконання договірних зобовязань позивач вніс на рахунок ТОВ «Авто Просто», відповідно до платіжних документів 61258,75 грн, у тому числі і 5724 грн винагороди, що зазначена у договорі про адміністрування як винагорода за послуги ТОВ «Авто Просто» (а.с. 20-22).

15 листопада 2016 року ОСОБА_2 подано до відповідача заяву про розірвання договору № 719239 у звязку із збільшенням вартості автомобіля (а.с. 10). Листом заступника керівника відділу по роботі з клієнтами ТОВ «Авто Просто» позивача було повідомлено про розірвання договору № 719239 згідно із ст. 3 розділу І договору та п. 12.1 ст. 12 розділу ІІ договору (а.с. 11).

14 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з вимогою повернення сплачених ним платежів із зазначенням свого карткового рахунку та банківських реквізитів (а.с. 12). З повідомлення ТОВ «Авто Просто» від 29 березня 2017 року вбачається, що у відповідності до положень п. 12.1.2 ст. 12 розділу ІІ договору максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п. 12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання товариством заяви про дострокове розірвання договору (а.с. 13).

Звертаючись до суду з позовом про визнання оспорюваного договору недійсним та стягнення коштів, ОСОБА_2 посилався на невизначеність у змісті правочину розміру фінансового активу, повних технічних характеристик автомобіля та максимального строку його отримання, наголошуючи на тому, що відповідач ввів його в оману через надання інформації щодо змісту договору у нечіткий та незрозумілий спосіб, що є нечесною підприємницькою діяльністю.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 4 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію повинна містити, зокрема, назву товару, найменування або відтворення знаку для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, обєм тощо), умови використання; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Нормативно-правовими актами, в тому числі технічними регламентами, можуть бути встановлені додаткові вимоги до змісту інформації про продукцію.

За приписами ст. 18 Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Положеннями ст. 19 Закону визначено, що здійснення нечесної підприємницької практики забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» послуга, яка надається позивачу адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, є фінансовою послугою, тому спірні відносини регулюються також і наведеним вище Законом.

Стаття 1 цього Закону надає тлумачення того, що фінансовий актив це кошти, цінні папери, боргові зобовязання та право вимоги боргу, що не віднесені до цінних паперів.

За змістом ст. 6 Закону, договір про надання фінансових послуг повинен містити, у тому числі, розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Враховуючи той факт, що ТОВ «Авто Просто» надає послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та доводами сторони відповідача про те, що розмір фінансового активу на момент укладення оспорюваного договору дорівнював поточній ціні автомобіля, з метою придбання якого його і було укладено, що відповідним чином зафіксовано у додатку № 1. Розмір фінансового активу за договором на момент його укладення складав 159000 грн, оскільки саме таку поточну ціну автомобіля визначено у наведеному вище додатку. Отже, твердження позивача про відсутність визначення розміру фінансового активу в оспорюваному правочині є хибним тлумаченням відповідних норм, що регулюють спірні відносини.

Не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_2 про невизначеність у оспорюваному правочині інформації щодо обсягу усіх фінансових зобовязань позивача через щомісячну змінюваність розміру платежів, яка здійснювалась відповідачем, виходячи з поточної ціни автомобіля, яка постійно зростала, з огляду на таке. При укладенні оспорюваного договору сторони на власний розсуд визначили його умови, строк дії, тощо.

Пунктами 2.1, 2.2. договору визначено, що поточна ціна автомобіля є критерієм-основою для розрахунку розміру періодичних платежів, винагороди товариства та інших платежів, передбачених договором. У разі зміни поточної ціни автомобіля ОСОБА_4 має право змінювати розмір поточних платежів та винагороди, які мають вноситися учасниками групи.

Частиною 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», яка регламентує визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, визначено, що положення цієї статті відносно визначення несправедливими таких умов як: надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі, заборона визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, не застосовуються до операцій із цінними паперами, фінансовими послугами та іншими товарами або послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем.

Отже, з огляду на специфіку укладеного між сторонами договору, який є договором про надання фінансової послуги, не можна вважати несправедливими умови щодо розрахунку розміру періодичних платежів, виходячи з поточної ціни автомобіля. При цьому умовами договору чітко визначені механізми права на отримання автомобіля, вибір його марки та моделі і процедура отримання транспортного засобу, за якою сторони підписують додатковий договір про стан розрахунків за договором, де відображаються взаємні розрахунки станом на дату надання права на отримання автомобіля та вказується розмір заборгованості (у разі наявності), що має бути сплачена учасником протягом строку дії договору (п. 8.2.1.5).

Винагорода товариства не є фінансовим активом у розумінні ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», оскільки послуги не є коштами, цінними паперами, борговими зобовязаннями чи правом вимоги боргу, отже посилання позивача на невизначеність вартості винагороди ТОВ «Авто Просто» у відсотках від поточної ціни автомобіля не суперечить Закону.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність у договорі чітко визначених характеристик автомобіля, враховуючи наступне.

Як зазначалось, предметом оспорюваного договору є не купівля-продаж автомобіля, а надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для його придбання за рахунок обєднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак. Згідно з розділом «Визначенням термінів» автомобіль або товар це транспортний засіб, що придбавається через систему АвтоТак згідно з укладеним договором про адміністрування. Марка та базова комплектність моделі автомобіля вказуються у додатку № 1 до договору.

Апеляційний суд погоджується з доводами відзиву на апеляційну скаргу про те, що Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, визначено поняття базової комплектності колісного транспортного засобу, за яким це комплектність автомобіля серійного виготовлення без додаткового обладнання і конструкційних складових частин спеціального (додаткового) призначення. Отже оспорюваний договір містить характеристики автомобіля ZAZ SENS базової комплектності, що є цілком достатнім для обєктивного визначення усіх технічних характеристик даного автомобіля, і таке визначення у повному обсязі відповідає визначенню «певний товар», про що правильно зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції.

При цьому, умовами договору передбачена можливість вибору марки і моделі автомобіля іншої, ніж зазначена у додатку № 1 до договору, із модельного ряду, запропонованого постачальником для системи АвтоТак на певних умовах.

Правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 544/537/16-ц, на яку посилається позивач у апеляційній скарзі, висловлена у справі, яка стосується лізингу, а отже не регулює правовідносини, що виникли між сторонами у спорі, який розглядається апеляційним судом.

Не беруться до уваги при вирішенні даного спору також висновки, що викладені у постанові ВС від 05 лютого 2018 року у справі № 403/506/16-ц, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, оскільки хоча в іншій справі до ОСОБА_4 і заявлялись вимоги про визнання недійсним договору надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі та стягнення коштів, які були задоволені, встановлені судами різних інстанцій обставини справи щодо умов договору різняться з обставинами, що встановлені у даній справі.

Не беруться до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність у договорі від 29 квітня 2016 року вказівки на максимальний строк отримання автомобіля, зважаючи на таке.

Згідно з п.п. 5.1, 5.2 ст. 5 розділу ІІ договору учасник, який належним чином виконує свої зобовязання за даним договором, отримує автомобіль через визначені договором механізми надання права на отримання автомобіля. Учасник може одержати право на отримання автомобіля, починаючи з першого розподілу товару. Максимальний строк набуття права на отримання автомобіля відповідає строку існування групи, до якої включено учасника групи.

Разом із тим, право на отримання автомобіля у учасника виникає не автоматично, а лише у випадку виконання умов договору, зокрема щодо сплати внесків (шляхом їх накопичення через розподіл або через механізм авансових внесків через відповідну пропозицію). Процедура отримання транспортного засобу відбувається з наданням учасником визначених за умовами договору гарантій та здійснення відповідних платежів. Отже, позивач безпідставно ототожнює такі поняття як право на отримання транспортного засобу та максимальний строк отримання товару учасником, вказуючи на те, що такий строк у договорі не визначений, зважаючи на таке.

За положеннями ст. 8 оспорюваного договору відповідач зобовязується надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику та здійснити оплату за автомобіль постачальнику протягом пяти робочих днів після того, як учасник, який одержав право на отримання автомобіля, здійснить відповідні платежі згідно з умовами договору, повязані з видачею автомобіля, ОСОБА_4 отримає від учасника належним чином оформлені документи та гарантії згідно з вимогами договору, ОСОБА_4 затвердить оформлення документів на отримання автомобіля. Відповідно до договору із постачальником, останній не пізніше, ніж протягом тридцяти календарних днів з дня отримання замовлення повинен передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля. ОСОБА_4 повідомляє учасника про передачу йому автомобіля і він зобовязаний отримати автомобіль протягом 15 календарних днів із дня повідомлення його ОСОБА_4 (п.п. 8.1, 8.6 договору).

Таким чином, договором прямо передбачений мінімальний та максимальний строки одержання права на отримання автомобіля, а також строки отримання автомобіля після реалізації права на отримання товару через передбачені договором механізми, що, на думку колегії суддів, спростовує посилання ОСОБА_2 на невизначеність строків отримання автомобіля та у повному обсязі відповідає Ліцензійним умовам провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах та вимогам законодавства України.

Аналізуючи вищенаведені норми та беручи до уваги зміст оспорюваного договору від 29 квітня 2016 року, колегія суддів дійшла переконання, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2, оскільки його доводи про нечесну підприємницьку діяльність відповідача внаслідок надання інформації щодо змісту договору у нечіткий та незрозумілий спосіб свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшли. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстави для скасування правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ічнянського районного суду від 22 червня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 30 серпня 2018 року.

Головуючий:Судді: