АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі судді Махлай Л.Д., за участю секретаря Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 03 травня 2018 року у справі № 2018/0402-006 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди),

В С Т А Н О В И В :

06.06.2018 року ТОВ «ФК «Фангарант Груп» звернулося до апеляційного суду м. Києва із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 03.05.2018 року.

В обґрунтування заяви зазначає, що 09.08.2016 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про отримання товарів в системі «Плати Пізніше». Даний договір містить третейське застереження, згідно з яким будь-який спір, що виникає щодо цього договору, або у зв'язку з ним, окрім спорів, щодо захисту прав споживачів, підлягає передачі на розгляд і остаточне вирішення до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг». Сторони погодились з тим, що в процесі розгляду і вирішення спору буде застосовуватись Регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» (п.8.6 договору).

У зв'язку з тим, що відповідач не виконав належним чином умови договору, заявник звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» з позовною заявою про стягнення заборгованості та рішенням цього суду позов задоволено.

у/н справи796/138/2018
№ а/п 6/796/88/2018
Доповідач: Махлай Л.Д.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьої цієї статті.

Справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Заявник подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. ОСОБА_1 причини неявки не повідомив.

Вивчивши та дослідивши заяву разом з доданими до неї матеріалами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 483 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду. Заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Підстави для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду викладені у статті 486 ЦПК України.

Відповідно до даної норми суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: 1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом; 2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 5) третейська угода визнана недійсною; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; 8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу; 9) третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

З наданих заявником матеріалів вбачається, що 09.08.2016 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір № 4 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше (далі - договір).

За умовами договору ФОП ОСОБА_2 зобов`язався поставити ОСОБА_1 товари, перелік яких зазначено у договорі на загальну суму 26 393 грн, а останній зобов`язався оплатити товар відповідно до строків оплати, визначених договором.

Відповідно до п. 8.6 договору будь-який спір, що виникає щодо цього договору, або у зв'язку з ним, окрім спорів, щодо захисту прав споживачів, підлягає передачі на розгляд і остаточне вирішення до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг». Сторони погодились з тим, що в процесі розгляду і вирішення спору буде застосовуватись Регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг».

Тобто між сторонами існувала третейська угода у вигляді третейського застереження про передачу спору, який випливає з умов виконання договору на розгляд до трейського суду. Договір недійсним не визнавався, третейське застереження не скасовувалося.

03.05.2018 р. Постійно діючим третейським судом при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» було прийнято рішення у справі № 2018/0402-006 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» (далі Заявник) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судових витрат на загальну суму 54 981,36 грн. Вказаним рішенням позов задоволено повністю.

Згідно п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Тобто третейські суди не можуть розглядати спори, які випливають з договору споживчого кредиту і за своїм змістом пов'язані із захистом прав споживачів.

За договором № 4 від 09.08.2016 року, укладеним між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше ОСОБА_1 є покупцем товару (матрац, стіл, стілець, омофон, бензопила), а тому є споживачем в силу закону незалежно від того, вважав його таким ФОП ОСОБА_2 чи ні.

Виходячи з суб'єктного складу сторін та характеру спірних правовідносин, що були предметом розгляду у Постійно діючому третейському суді при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» за позовом ТОВ «ФК «Фангарант Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів, даний спір не підвідомчий третейському суду.

Незважаючи на те, що дана обставина вже є підставою для відмови у видачі виконавчого листа на виконання рішення третейського суду слід зазначити ще й наступне.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про третейські суди» сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів. За домовленістю сторін вони можуть доручити третій особі (юридичній або фізичній) призначення чи обрання третейського суду чи суддів. Для призначення чи обрання третейських суддів у кожній справі необхідна їхня згода.

Відповідно до ч. 4 ст. 16 та ч. 2 ст. 17 цього Закону у третейському суді для вирішення конкретного спору сторони на свій розсуд можуть домовитися про кількісний і персональний склад третейського суду. Формування складу третейського суду в третейському суді для вирішення конкретного спору здійснюється в порядку, погодженому сторонами.

Якщо одна із сторін не призначить чи не обере належної кількості третейських суддів протягом 10 днів після одержання прохання про це від іншої сторони або якщо призначені чи обрані сторонами третейські судді протягом 10 днів після їх призначення чи обрання не оберуть ще одного третейського судддю, то розгляд спору у третейському суді припиняється і цей спір може бути переданий на вирішення компетентному суду. Якщо спір підлягає вирішенню третейським суддею одноособово і після звернення однієї сторони до іншої з пропозицією про призначення чи обрання третейського судді сторони не призначать чи не оберуть третейського суддю, то розгляд спору в третейському суді припиняється і цей спір може бути переданий на вирішення компетентному суду (п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 17 Закону України «Про третейські суди».

З наданих заявником матеріалів не вбачається, що склад суду для розгляду справи призначався у відповідності до вимог Закону України «Про третейські суди». Відповідно ж до п. 6 ч. 1 ст. 486 ЦПК України, якщо склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону суд відмовляє у видачі виконавчого листа.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 351, 352, 483, 485, 486, 487 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 03 травня 2018 року у справі № 2018/0402-006 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня виготовлення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до цього суду.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повна ухвала складена 10 липня 2018 року.

Суддя