Справа № 140/2765/17 копія:
Провадження № 22-ц/772/1495/2018
Головуючий у суді першої інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 липня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Міхасішина І.В., Медвецького С.К.,

з участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3, подану її представником адвокатом ОСОБА_4

на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 04 травня 2018 року, ухвалене під головування судді Науменко С.М., повний текст якого складений 21 травня 2018 року

в справі №140/2765/17

за позовом ОСОБА_3 (позивач)

до Обідненської сільської ради Немирівського району (відповідач)

про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, -

встановив:

08 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулася в районний суд з позовом до Обідненської сільської ради Немирівського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, в обґрунтування якого посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5, яка за життя, склала заповіт яким все своє майно заповіла своїм дітям: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер брат ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер другий її брат ОСОБА_7.

Її матері ОСОБА_5 на день смерті належала земельна частка (пай) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 15.07.1997 року та майновий пай члена колективного сільського господарського підприємства серії НОМЕР_2 від 21.01.2016 року.

Маючи намір прийняти спадщину, позивач у вересні 2017 року звернулася із заявою про прийняття спадщини до Немирівської державної нотаріальної контори, проте їй було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини в зв'язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини (шість місяців).

Зазначає, що строк для прийняття спадщини був нею пропущений з поважних причин, оскільки період з 13.02.1996 по 05.03.1996 року вона перебувала на лікуванні у Вінницькій центральній районній клінічній лікарні Вінницької області з приводу пошкодження (розриву) внутрішньої колатеральної зв'язки лівого колінного суглобу та не могла пересуватися, що перешкодило з'явитися до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини.

Просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері терміном два місяці.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 04 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням позивач ОСОБА_3 через свого представника - адвоката ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність його висновків дійсним обставинам справи, просила скасувати рішення та ухвали нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин справи. При цьому апелянт вважає, що судом не враховано визнання відповідачем позову, що відповідно до вимог статті 206 п. 4 ЦПК України є підставою для його задоволення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_8 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Відповідач - Обідненська сільська рада Немирівського району, повідомлена в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, свого представника з належно оформленими повноваженнями до суду не направила, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Відзив від відповідача до суду також не надійшов.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 від 28 серпня 1995 року (а.с. 4).

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Обідненської сільської ради Немирівського району Вінницької області 17 червня 1993 року, згідно з яким заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона законом матиме право заповіла своїм дітям: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с 5).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, виданим 10 грудня 1998 року (а.с 7).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5, виданим 03 січня 2012 року (а.с 8).

Крім того, судом встановлено, що спадкодавиці ОСОБА_5 на день смерті належала земельна частка (пай) відповідно до о сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 15.07.1997 року та пай члена колективного сільського господарського підприємства серії НОМЕР_2 від 21.01.2016 року (а.с 10-11).

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з статтею 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України (спадкове право) застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 Постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

З огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до статті 524 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно із статтями 548, 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Вважається таким, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Разом з тим, відповідно до статті 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

Норма ж статті 1272 ЦК передбачає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 6 пункту 24 Постанови від 30.05.2008 року №3 "Про судову практику у справах про спадкування" вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вірно виходив із того, що позивач звернулася до суду із даним позовом після спливу 23 років, проте не надала суду жодного доказу поважності причин пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, які б підтверджували наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для вчинення цих дій.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції вірним, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Доводи апелянта про те, що вона не мала можливості звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини через хворобу не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Проте поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які пов'язані із тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим пов'язана неможливість прибуття для прийняття спадщини тощо.

Із наявної в матеріалах справи виписки з медичної картки хворого, виданої Вінницькою центральною районною клінічною лікарнею ОСОБА_3 у період з 13 лютого 1996 року по 05 березня 1996 року перебувала на амбулаторному лікуванні і їй встановлено діагноз: пошкодження внутрішньої колатеральної зв'язки лівого колінного суглобу (а.с. 13).

Отже позивач хворіла загалом 21 день, 15 з яких припали на закінчення строку для подання заяви про прийняття спадщини, в той час коли встановлений законом шестимісячний строк є достатнім для того, щоб звернутися до нотаріальної контори із відповідною заявою.

Причина, з якої позивач нібито не могла звернутися із заявою про прийняття спадщини - хвороба, яка тривала в період з 13.02.1996 року по 05.03.1996 року не може бути визнана судом поважною, оскільки мати позивачки ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини закінчився 27 лютого 1996 року.

Отже позивач мала всі можливості звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини протягом встановленого законом шестимісячного строку.

Не можуть також бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції посилання апелянта на те, що відповідачем позов визнано, що є підставою для його задоволення.

Так, відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Отже за змістом цієї статті навіть за умови визнання позову відповідачем для задоволення позову необхідними є законні підстави.

Водночас якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як вірно встановив суд першої інстанції, по справі відсутні законні підстави для задоволення позову.

Отже колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3, подану її представником адвокатом ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 04 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді:/підпис/ Міхасішин І.В.
/підпис/ Медвецький С.К.

Повний текст постанови складено 24.07.2018 року

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Стадник І.М.