Справа № 303/6951/14-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 липня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КУШТАНА Б.П., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/6951/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 лютого 2015 року, головуючий суддя Куцкір Ю.Ю.,-

встановив:

04.11.2014 ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 мотивуючи наступним. На підставі кредитного договору від 16.07.2007 № 11/575К-07 ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», надало ОСОБА_2 кредит у розмірі 14000,00 грн на строк по 15.07.2012 і зі сплатою за користування коштами 33% річних. Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором було забезпечено порукою ОСОБА_3, із яким 16.07.20017 був укладений договір поруки № 11/576П-07.

У подальшому у зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань, із ним укладалися угода від 30.12.2007 про припинення зобов'язань за договором від 16.07.2007 № 11/575К-07 і угода від 05.12.2013 про припинення зобов'язань за договором від 16.07.2007 № 11/575К-07 (угоди про прощення боргу), які, втім, не були виконані позивальником. Відтак, через порушення умов кредитного договору позичальником виник борг, який на 17.09.2014 становив 59465,68 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом - 11666,70 грн, відсотки - 14191,31 грн, пеня - 33607,67 грн.

Посилаючись на ці обставини, на право вимагати повернення боргу та на положення ЦК України щодо солідарного обов'язку позичальника і поручителя сплатити кошти, банк просив стягнути на свою користь з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 солідарно заборгованість за кредитним договором від 16.07.2007 № 11/575К-07 у розмірі 59465,68 грн та покласти на них судові витрати.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25.02.2015 позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 16.07.2007 № 11/575К-07 у розмірі 59465,68 грн, а також стягнуто з відповідачів 594,66 грн у відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 12.03.2018 заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 25.02.2015 залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 оскаржив ухвалене щодо нього рішення суду як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до того, що з урахування часу, з якого порушувалися зобов'язання позичальником, порука припинилася, оскільки у шестимісячний строк з дня порушення зобов'язання кредитор не пред'явив позову до поручителя. Крім того, кредитор і позичальник укладали додаткові угоди до кредитного договору, чим істотно змінили умови зобов'язання і такі збільшилися, внаслідок чого порука теж припинилася. Просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього боргу.

Відповідач ОСОБА_2 рішення суду не оскаржує.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, яка апеляцію підтримала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Задовольняючи позов про солідарне стягнення боргу в частині вимог, пред'явлених до поручителя ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, доведеності, наявності підстав для покладання цивільно-правової відповідальності на поручителя. Погодитись із таким рішенням не можна, оскільки рішення ухвалене внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Із урахуванням положень ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, ухваленого щодо відповідача ОСОБА_3, у межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, і бере до уваги відповідні пов'язані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду апеляції (ст.ст. 12, 13, ст. 367 ч.ч. 1, 6 чинної редакції ЦПК України, що за змістом узгоджується з положеннями ст.ст. 10, 11, ст. 303 ч.ч. 1, 3 редакції цього Кодексу, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції).

Відповідно до ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 541, 543, 549, 550, 553, 554, 611, 612, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), цивільні права та обов'язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; позичальник зобов'язаний повернути борг кредитору, а останній вправі вимагати стягнення боргу включно зі штрафними санкціями з боржника і поручителя, які відповідають перед кредитором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Правомірність правочину презюмується, договір є обов'язковим для виконання сторонами, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ст.ст. 204, 629, ст. 631 ч. 1 ЦК України). Наявність підстави для виникнення боргу, пред'явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

За загальним правилом, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, передусім, виконанням, проведеним належним чином; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Згідно із нормами ст. 559 ч.ч. 1, 4 ЦК України, порука припиняється: із припиненням забезпеченого нею зобов'язання; у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; після закінчення строку, встановленого в договорі поруки; у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя; якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Встановлено, що за кредитним договором від 16.07.2007 № 11/575К-07 Відкрите акціонерне товариство «Банк Універсальний», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», надало ОСОБА_2 кредит у розмірі 14000,00 грн на строк по 15.07.2012 і зі сплатою за користування коштами 33% річних (а.с. 5-8, 12-13, 15, 30 та ін.). За умовами договору, забезпеченням виконання позичальником своїх зобов'язань за договором є порука третьої особи (п.п. 2.1.3., 4.1.); за порушення строків погашення кредиту, сплати процентів та комісій позичальник сплачує, зокрема, пеню в розмірі 0,5% від несплачених сум за кожен день прострочення (п. 9.1.); договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 10.1.).

Виконання зобов'язань позичальником було забезпечено порукою ОСОБА_3, із яким банк уклав 16.06.2007 договір поруки № 11/576П-07 (а.с. 14). За умовами договору, поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором від 16.07.2007 № 11/575К-07 і зобов'язався солідарно із ним відповідати перед кредитором у повному обсязі за порушення (невиконання) зобов'язань боржником (повернення кредиту в сумі 14000,00 грн, отриманого на умовах сплати 33% річних на строк по 15.07.2012), при цьому, сторони обумовили, що відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання за кредитним договором (п.п. 1, 3, 4, 5 та інші умови договору поруки). Пунктом 12 договору поруки сторони узгодили, що договір поруки діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором боржником чи поручителем. Таким чином, сторони договору поруки не встановлювали строку дії поруки відмінного від того, що передбачений ст. 559 ч. 4 ЦК України, і керувалися загальними правилами про поруку.

У зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Універсал Банк» і ОСОБА_2 уклали 30.12.2009 угоду про припинення зобов'язань за договором № 11/575к-07 від 16.07.2007, яка передбачала, зокрема, що позичальник зобов'язаний у строк з 30.12.2009 по 30.11.2011 сплатити заборгованість у сумі 18233,77 грн із нарахуванням у цей період процентів за ставкою 0,0001% річних, і за умови належного виконання умов угоди зобов'язання буде припинене шляхом прощення боргу, а в разі порушення позичальником умов угоди ті її положення, що визначають порядок і підстави прощення боргу, втрачають чинність (а.с. 16-18).

Позичальник не виконав умов угоди від 30.12.2009 і сторони 05.12.2013 уклали аналогічну угоду про припинення зобов'язань за договором № 11/575к-07 від 16.07.2007, яка передбачала, що позичальник зобов'язаний у строк з 05.12.2013 по 05.11.2015 сплатити заборгованість у сумі 25689,45 грн із нарахуванням у цей період процентів за ставкою 0,0001% річних, і за умови належного виконання умов угоди зобов'язання буде припинене шляхом прощення боргу, а в разі порушення позичальником умов угоди ті її положення, що визначають порядок і підстави прощення боргу, втрачають чинність (а.с. 19-21).

Обома додатковими угодами було обумовлено, що вони набирають чинність з дати укладання лише за умови фактичного внесення позичальником суми першого відповідного платежу за передбаченим угодою графіком. У справі немає даних про доведення до відома поручителя ОСОБА_3 змісту цих додаткових угод, одержання згоди поручителя за зміну (збільшення) обсягу відповідальності за зобов'язанням беручи до уваги змінені розміри заборгованості та строків її погашення. Водночас з матеріалів справи випливає й те, що жодна з цих додаткових угод не була виконана позичальником, передбачені ними умови для прощення боргу не настали і припинення зобов'язання в передбачений угодами спосіб не відбулося. Розрахунок пред'явленої кредитором до солідарного стягнення заборгованості виконаний на базі первісно укладеного кредитного договору, без врахування зазначених додаткових угод. Тому сам по собі факт підписання цих угод не потяг обумовлених ними правових наслідків, угоди не набрали чинності, не були виконані і, відповідно, не збільшили обсяг відповідальності поручителя, через що відповідні доводи апеляції безпідставні.

Стосовно позиції поручителя щодо припинення поруки внаслідок спливу строку, в який кредитор мав право пред'явити вимогу до поручителя про погашення боргу, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором від 16.07.2007 № 11/575К-07, станом на 17.09.2014 борг був визначений кредитором у сумі 59465,68 грн, де прострочена заборгованість за кредитом - 11666,70 грн, відсотки - 14191,31 грн, пеня - 33607,67 грн (а.с. 28-29). На час ухвалення заочного рішення у справі відсутні заперечення відповідачів щодо фактів укладання кредитного і забезпечувального договорів, отримання позичальником кредиту, користування кредитними коштами, виникнення боргу за договором і виникнення у кредитора права на стягнення боргу та неустойки, відповідачі встановленим процесуальним порядком не спростовували розрахунку та розміру боргу, його елементів, пред'явлених до стягнення, не подавали своїх доказів на заперечення відповідних доводів кредитора, не висловлювали правової позиції у справі тощо. Подавши заяву про перегляд заочного рішення суду, відповідач ОСОБА_3 теж не заперечував вищевказаних фактів і обставин, а вказував на збільшення обсягу його відповідальності як поручителя внаслідок укладання додаткових угод до кредитного договору, на сплив строку, в який кредитор мав право пред'явити вимогу до нього про погашення боргу, а відтак - на припинення поруки (а.с. 62-67).

З розрахунку боргу випливає та ніким не заперечується, що прострочена заборгованість позичальника за кредитом (166,98 грн) і за відсотками (356,04 грн) виникла в розрахунковому періоді з 30.11.2007 по 31.12.2007. У подальшому ця прострочена заборгованість лише зростала, мали місце епізодичні незначні і нерегулярні платежі з перервами від 2-х до 14-ти місяців, якими заборгованість частково погашалася, що, втім, не вплинуло істотно на розрахунки, останній за часом платіж за відсотками був зафіксований у сумі 413,96 грн 01.03.2010, після чого платежі не фіксувалися. Таким чином, порушення позичальником зобов'язань було зафіксоване кредитором принаймні у листопаді 2007 року і порушення продовжували фіксуватися, а заборгованість наростаючим підсумком - продовжувала обліковуватися в подальшому.

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов'язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 27, 57-61 ЦПК України в редакції, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 цього Кодексу в редакції, чинній на час апеляційного розгляду справи).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215 і ст.ст. 89, 263-265 відповідних редакцій ЦПК України).

Верховний Суд України у постанові від 17.09.2014 (справа № 6-53цс14) висловив правову позицію, відповідно до якої:

строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються (преклюзивний строк), зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у т.ч., застосування судових заходів захисту права, кредитор вчиняти не може;

«пред'явленням вимоги» до поручителя протягом строку дії поруки (у разі, якщо строк поруки не встановлено в договорі - шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання) є пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку позовної вимоги до поручителя, що не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання;

сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо інший строк не встановлений у договорі поруки) припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У справі міститься вимога ПАТ «Універсал Банк» від 28.03.2014 до ОСОБА_3 про погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором у сумі 52396,45 грн, що була отримана поручителем 05.04.2014 (а.с. 26, 27). Позов до поручителя ОСОБА_3 кредитор пред'явив до суду 04.11.2014. Пред'явивши в такий спосіб вимоги до поручителя ОСОБА_3, кредитор не врахував норм закону та умов договору, не врахував часу, з якого стали порушуватися зобов'язання позичальником, не зважив на продовження і тривалість таких порушень, із якими достеменно був обізнаний, тому пред'явив вимогу після спливу строку дії поруки. Тож на час пред'явлення позову, що розглядається, порука ОСОБА_3 за виконання зобов'язань позичальником ОСОБА_2 припинилася як виходячи із порушення часткових зобов'язань позичальника за кредитним договором, так беручи до уваги й кінцевий встановлений договором строк виконання зобов'язання. У шестимісячний строк з моменту фіксації першого порушення позичальником зобов'язань (листопад 2007 року), у такий же строк після останнього за часом платежу та закінчення строку кредитування (01.03.2010 і 15.07.2012 відповідно) кредитор позову до поручителя не пред'явив. У цій частині доводи апеляції слід визнати обґрунтованими.

За таких умов, суд першої інстанції не мав підстав для задоволення позову, пред'явленого до поручителя, та для стягнення з нього солідарно з позичальником боргу на користь кредитора. Суд неправильно застосував норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК України апеляцію поручителя слід задовольнити, ухвалене щодо нього рішення суду першої інстанції скасувати, у позові до цього відповідача про солідарне стягнення боргу - відмовити.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, ухвалене щодо нього заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 лютого 2015 року скасувати, у позові Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу відмовити.

Стягнути з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_3 891,00 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 18 липня 2018 року.

Судді