Справа № 587/3384/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Сумський районний суд Сумської області в складі :
Головуючого судді Черних О.М.
з участю секретаря судового засідання Скрипка Соіна О.О.
представника позивача - ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
ВСТАНОВИВ:
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти позову в повному обсязі, надав суду відзив. Вказав, що відповідач неповідомлений належним чином про уточнення позовних вимог, повідомив, що йому невідомо поважність причин несплати ОСОБА_5 аліментів. Крім того, зазначив, що підстав стягнення аліментів на повнолітню доньку на час її навчання немає, оскільки вона навчається на заочній формі навчання, що не позбавляє її можливості самостійно заробляти кошти на своє утримання.
Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Судом встановлено, що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 07 квітня 2006 року ухвалено стягувати з відповідача на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина Віталія, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 18 травня 2006 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.11)
Згідно ухвали Краснодарського суду від 26 листопада 2010 року надано дозвіл на примусове виконання на території Російської Федерації рішення Сумського районного суду Сумської області від 07 квітня 2006 року (а.с. 12)
Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.
Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.
Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.
Відповідач в судове засідання не зявився, представник відповідача всупереч вимог ст. 81 ЦПК України будь яких доказів поважності несплати аліментів до суду не подав.
В інших випадках, як вказано в п. 22 зазначеної постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.
Разом з тим, ОСОБА_6 Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №14-37цс18 вважала за необхідне відійти від правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року справі № 6-94цс15, зазначивши таке, що зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:
Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:
?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:
?p загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2 нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2 кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на повнолітню доньку ОСОБА_4 суд виходить з наступного.
Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (стаття 199 СК України).
Вказана норма закону розповсюджує обов'язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв'язку з цим матеріальної допомоги.
Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів:
1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;
2) продовження ними навчання.
3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі.
Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов'язку батьків утримувати таку дитину не виникає
Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Разом з цим, судом встановлено, що ОСОБА_4 є студенткою «Лебединського педагогічного училища імені ОСОБА_7», заочної форми навчання на комерційній основі, термін навчання з 01.10.2017 року по червень 2020 року, що підтверджується довідкою та договором про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою (а.с.16-17). Проте, будь яких доказів того, що у ОСОБА_4 основним заняттям є навчання і вона позбавлена можливості працювати та заробляти собі на життя суду не надано.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.
На підставі ст. ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно розміру задоволених вимог, а тому з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1667 грн.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір 704 грн. 80 коп.
Керуючись ст. ст. 89,258,259,263264,265 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4 краю на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 1667 грн.
Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4 краю на користь держави судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних