АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/5178/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2018 року місто Київ

справа № 759/17665/16

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 січня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Миколаєць І.Ю., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року позивач звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 75408,74 грн. у якості відшкодування матеріальних збитків та 10000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, а також 1170,71 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 223,38 грн.

04 січня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення нерозподілених витрат, які були необхідними для розгляду справи №759/17665/16-ц на загальну суму 451,24 грн., а саме:

320,00 грн. - витрат із сплати судового збору за подання клопотання від 27 березня 2017 року про забезпечення позову, яке було задоволено судом ухвалою від 27 березня 2017року;

6,53 грн. - сплаченої комісії за проведення платежу із сплати судового збору на сайті Судової влади України, за подання вказаного вище клопотання від 27 березня 2017 року про забезпечення позову;

20,00 грн. - витрат із сплати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав, для отримання інформації про нерухоме майно відповідача, що було необхідним для подання клопотання від 27 березня 2017 року;

3,00 грн. - сплаченої комісії за проведення платежу із сплати за отримання вказаної вище інформаційної довідки від 25 березня 2017 року №83424875 про зареєстроване за відповідачем нерухоме майно для подання клопотання від 27 березня 2017 року про забезпечення позову;

80,00 грн. - витрат із сплати адміністративного збору за державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ухвалою суду від 27березня 2017 року про накладення арешту на майно відповідача;

8,00 грн. - витрат з оплати послуги за переказ вказаного вище адміністративного збору за державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ухвалою суду від 27 березня 2017 року про накладення арешту на майно відповідача;

11,71 грн. - сплаченої комісії за проведення платежу із сплати судового збору сумою 1170,71 грн. за подання позову у цій цивільній справі;

2,00 грн. - сплаченої комісії за проведення платежу пов'язаного із сплатою судового збору сумою 1170,71 грн за подання позову у цій цивільній справі.

Заяву мотивувала тим, що вказані витрати, безпосередньо пов'язані з розглядом даної справи і вчинення процесуальних дій було неможливо без понесення позивачем перелічених вище витрат, а тому просила стягнути з відповідача усі витрати.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 січня 2018 року заяву позивача ОСОБА_2 про ухвалення додатково рішення у вказаній справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 320 грн.

Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просила додаткове рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні її заяви та ухвалити нове, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що у порушення ч.5 ст.265 ЦПК України суд при ухваленні оскаржуваного рішення у резолютивній частині не зробив висновок щодо відмови у задоволенні вимог, які судом не були задоволені.

Вказувала, що судом не застосовано п.5 ч.3 ст.79, ст.87 та ст.88 ЦПК України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), в частині присудження стороні на користь якої ухвалено рішення усіх судових витрат, пов'язаних із вчиненням дій, необхідних для розгляду справи.

Зазначала, що суд, внаслідок неправильного розумінняприписів ст.ст.133, 140 ЦПК України (в редакції з 15 грудня 2017 року), дійшов до необгрунтованого висновку, що вказані нею витрати не є пов'язаними з розглядом справи, оскільки перелічені витрати вона понесла не за власним бажанням, а була вимушена понести такі витрати для вчинення процесуальних дій у справі, так як вчинити вказані процесуальні дії, які були задоволені судом, без вказаних витрат було неможливим.

Посилалася на те, що суд при ухваленні рішення у порушення вимог ст.3 ЦПК України та ст. 8 Конституції України застосував процесуальний закон, який не підлягав застосуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 від відповідача ОСОБА_3 та третьої особиПрАТ «Страхова компанія «Скайд»на адресу Апеляційного суду міста Києва не надійшло.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 січня 2018 року в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 320 грн. судового збору апелянтом не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судові витрати - це витрати, які несуть сторони, третя особи із самостійними вимогами у справах позовного провадження, заявники і заінтересовані особи в справах окремого провадження, стягувач і боржник у справах наказного провадження, за вчинення цивільних процесуальних дій, пов'язаних із розглядом справи в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов'язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат, пов'язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов'язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 березня 2017 року представником позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 було сплачено 20 грн. за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав (а.с.100).

Як вказала у заяві про ухвалення додаткового рішення позивач, вказані вище витрати були нею понесені з метою отримання інформації про нерухоме майно відповідача, що було необхідним для подання до суду клопотання від 27 березня 2017 про забезпечення позову.

Вказане клопотання було задоволено та ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року накладено арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Разом з тим, відмовляючи у стягненні з відповідача витрат у розмірі 20 грн. суд першої інстанції не звернув уваги на те, що дані витрати були понесені позивачем для розгляду справи, а відтак колегія суддів дійшла висновку, що рішення в частині відмови у стягненні даних витрат підлягає скасуванню та про необхідність стягнення вказаної суми з відповідача на користь позивача.

Поряд з цим, оскільки комісія за проведення платежу із сплати судового збору у розмірі 6,53 грн., комісія за проведення платежу із сплати за отримання інформаційної довідки у розмірі 3,00 грн., витрати за переказ адміністративного збору у розмірі 8,00 грн., комісія за проведення платежу із сплати судового збору у розмірі 11,71 грн. та 2,00 грн. не є судовими витратами в розумінні статті 133 ЦПК України, а тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що підстав для задоволення заяви позивача в цій частині немаєта обгрунтовано відмовив у задоволенні заяви в цій частині з вищевказаних підстав.

Щодо вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача 80,00 грн. - витрат із сплати адміністративного збору за державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ухвалою суду від 27 березня 2017 року про накладення арешту на майно відповідача, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, супровідним листомвід 19 квітня 2017 року Святошинський районний суд міста Києванаправив на адресу Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) копію ухвали від 27 березня 2017 року про забезпечення позову для виконання.

Листом від 08 червня 2017 року №074/07-1119 Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) повернув на адресу суду вказану ухвалу без виконання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач самостійно звернулася до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) з приводу виконання ухвали про забезпечення позову.

За державну реєстрацію прав та їх обтяжень позивач сплатила адміністративний збір у розмірі 80 грн., який просить стягнути з відповідача на свою користь (а.с.132).

Разом з тим, дані витрати були пов'язані з виконанням ухвали суду від 27 березня 2017 року про забезпечення позову та не були пов'язані з розглядом даної справи, а відтак підстав для їх стягнення не вбачається.

При цьому, позивач не була позбавлена можливості подати ухвалу про забезпечення позову для примусового виконання до відповідних органів державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд при ухваленні додаткового рішення у порушення вимог ст.3 ЦПК України та ст.8 Конституції України застосував процесуальний закон, який не підлягав застосуванню, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон № 2147 від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про ухвалення додатково рішення 04 січня 2018 року, тобто після набрання чинності Закону України №2147 від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», а відтак суд першої інстанції вірно розглянув заяву за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування додаткового рішення в частині відмови у задоволенні вимог заяви про стягнення 20 грн. витрат за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав та ухвалення в цій частині нового про стягнення даних вимог з відповідача на користь позивача.

Вирішуючи клопотання про постановлення окремої ухвали відносно головуючого судді, який ухвалював оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції виходить із положень ч.10 ст.262 ЦПК України якою передбачено право, а не обов'язок суду вищої інстанції на постановлення окремої ухвали та відмовляє у задоволенні відповідного клопотання.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 січня 2018 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрат у розмірі 20 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з ОСОБА_3, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 20 грн.

В іншій частині додаткове рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: