Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16 серпня 2018 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря - Килинчук Л.Л.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вільногірську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення фактичних витрат по виконанню кредитного зобов'язання,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення фактичних витрат по виконанню кредитного зобов'язання вказуючи, що він з 09.10.2004 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, шлюб розірвано за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21.06.2017 року, що набрало законної сили. В шлюбі з відповідачкою в них народилися спільні діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 Також за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.07.2017 року, що набрало законної сили, з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини з усіх видів його доходу. Рішення суду виконується шляхом утримання аліментів з його заробітної плати за місцем його постійної роботи. В шлюбі з відповідачкою, на його ім'я було відкрито кредитну картку/рахунок НОМЕР_1 з кредитним лімітом 25 000 грн. За згодою відповідачки, в період шлюбу, ними було отримано шляхом зняття готівкових та безготівкових коштів з зазначеної вище кредитної картки для використання в інтересах сім'ї значну суму грошових коштів, внаслідок чого, виникло зобов'язання перед установою банку, розмір якого на момент розірвання їхнього з відповідачкою шлюбу склав 16 489 грн. 20 коп., з яких 6063,47 грн. - його особисті зобов'язання, оскільки він продовжував використовувати картку і після розірвання шлюбу з відповідачкою, та 10425,73 грн. - їхні спільні з відповідачкою зобов'язання перед банком, які ним були виплачені в повному обсязі станом на 11.09.2017 р. за рахунок його особистих коштів. Оскільки зазначені вище кошти було використано ними з відповідачкою спільно, а договір укладався ним виключно в інтересах сім'ї, він вважає, що відповідачка відповідно до норм чинного СК України, має солідарний з ним обов'язок перед установою банку щодо повернення банку коштів та виконання згаданого вище договору в повному обсязі. При цьому, сплачена ним банку комісія за використання кредитного ліміту, ним не обраховувалась та щодо цих виплат він претензій до відповідачки не має.

Оскільки ніяких домовленостей та договорів щодо спільного майна між ним та відповідачкою не укладалось, він вважає, що він з відповідачкою мають спільні майнові права та спільні майнові обов'язки щодо всього майна, яке було нами отримано в шлюбі, в рівних частках.

Таким чином, після розірвання шлюбу з відповідачкою, ним особисто, за рахунок своїх власних коштів було сплачено банківській установі у виконання їхніх спільних з відповідачкою кредитних зобов'язань по зазначеному вище картці/рахунку грошові кошти в зазначеній вище сумі. Відповідно до положень чинного законодавства України, наведеного вище, зобов'язання відповідачки складають 1/2 частину від фактично сплачених ним банківській установі коштів, що в грошовому значенні складає 5 212 (п'ять тисяч двісті дванадцять) грн. 86 коп., виходячи з розрахунку: 10 425 грн. 73 коп. - борг по кредитному зобов'язанню на момент винесення рішення суду про розірвання шлюбу, поділити на 2 (1/2 частина зобов'язань відповідачки), що дорівнює 5 212 грн. 86 коп.

Просить стягнути з відповідачки на його користь фактично виплачені ним кошти за спільними з відповідачкою кредитними зобов'язаннями, по картці/рахунку НОМЕР_1, що належить та обслуговується ПАТ КБ «Приватбанк», грошові кошти в сумі 5 212,86 грн. та стягнути з відповідачки на його користь всі зазнані ним судові витрати, пов'язані з розглядом цієї справи судом.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08.12.2017 року у справі відкрито провадження, сторонам роз'яснені їх процесуальні права та обов'язки.

15.12.2017 року набули чинності зміни до Цивільного процесуального кодексу України, запроваджені Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147- VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

У відповідності до п.9 розділу ХІII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року) справи в судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22.12.2017 року відповідач ОСОБА_3 надала відзив на позовну заяву, де зазначила, що позовні вимоги вона не визнає, оскільки вважає їх безпідставними з правової точки зору та не підтвердженими належними доказами. Позивач в обґрунтування свого позову посилається на те, що під час знаходження з нею у зареєстрованому шлюбі ним була відкрита кредитна лінія у розмірі 25000,00 грн. на кредитну банківську картку ПАТ КБ «Приватбанк», і що під час їхнього шлюбу відповідач начебто витрачав в інтересах їхньої сім'ї значні суми грошових коштів за рахунок вище зазначеного кредиту, тому вона повинна повернути йому свою частину з цих витрачених коштів, а саме 1/2 їх частку (яка складає 5212,86 грн.), оскільки згідно з положеннями ст.65 СК України, при укладенні договорів одним з подружжя, вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Також позивач посилається на роз'яснення викладені в п.24 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Посилання позивача на роз'яснення Верховного Суду України в обґрунтування свого позову є некоректним, приймаючі до уваги, що ним питання про поділ спільного майна, придбаного нею та позивачем у шлюбі не ставиться. Крім цього, позивач повинен довести, що кредитний договір був укладений саме в інтересах сім'ї, а кошти за цим договором отримані позивачем, також були витрачені ним саме в інтересах їхньої сім'ї. Однак позивач не зазначив ніякого майна, яке було придбане ним в інтересах їхньої сім'ї за рахунок коштів, отриманих за кредитним договором, щоб можна було вважати, що отримані позивачем за кредитним договором кошти, були витрачені в інтересах їхньої сім'ї. Також позивачем не надано доказів у підтвердження своїх позовних вимог, наприклад витрат: на її лікування, витрат на її відпочинок, витрат на придбання майна, яке використовувалося на користь їхньої сім'ї, за рахунок кредитних коштів отриманих позивачем.

При цьому вона своєї згоди на укладення позивачем кредитного договору з ПАТ КБ «Приватбанк» не надавала, що свідчить про те, що ніякої зацікавленості у неї в укладенні такого договору не було, і вона від цього договору ніяких матеріальних благ не отримувала.

До того ж, для поділу кредитного майна недостатньо визначення джерел його придбання. Слід враховувати й інші важливі чинники, від яких залежить спосіб поділу спільного майна подружжя. Зокрема, одним з найважливіших чинників, що впливають на поділ майна подружжя та розмір часток кожного з подружжя у спільному майні, є стан погашення кредиту. Якщо ж станом на дату поділу майна кредит погашений частково, необхідно вирішити питання щодо подальшого погашення кредиту.

З аналізу вказаних норм закону вбачається, що кредитні зобов'язання не підлягають поділу, а лише враховуються при поділі майна подружжя. Однак у їхньому випадку вимоги про поділ спільного майна подружжя судом не розглядаються, оскільки відповідний позов до суду не пред'явлений. Отже, грошові кошти, отримані одним з подружжя - позивачем за кредитним договором, який не був укладений в інтересах сім'ї, не можна вважати спільними коштами подружжя та відповідно розглядати питання щодо їх поділу та стягненню.

Також слід виходити з того, що між нею та позивачем відсутні зобов'язальні (договірні) правовідносини та вона не є стороною за кредитним договором, що виключає виникнення у неї солідарних зобов'язань з позивачем перед ПАТ КБ «Приватбанк» і як наслідок наявність у неї регресних зобов'язань перед позивачем.

За правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведеною у постанові від 19 червня 2013 року у справі №6-55ц13, - Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби, не створює обов'язків для іншого з подружжя. Вона категорично не визнає, що позивач витрачав кошти за вищезазначеним кредитним договором в інтересах їхньої сім'ї, а впевнено стверджує, що він витрачав ці кредитні кошти, з карти яка була у нього, виключно на свої особисті інтереси, які не мали нічого спільного з її інтересами, а це вже не є інтересами сім'ї.

Також вона вважає, що не можуть бути взяті до уваги доводи позивача, що витрачені ним під час шлюбу грошові суми на утримання сім'ї підлягають розділу, оскільки по своїй суті це не є розділом (поділом) сумісного набутого майна.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на зазначені в позові обставини, пояснив, що кредит брав виключно для оплати за навчання позивачки, яка на той час не працювала. Також, він оплачував всі комунальні платежі до моменту розлучення, з 01.01.2018 року платив з зарплатної карти, до цього з кредитної карти. Погашав заборгованість він. Гроші витрачались в інтересах сім'ї. Шлюб був зареєстрований 09.10.2004 року, перша дитина народилась 2005, в 2010 році - друга дитина, після цього позивачка попрацювала 3-4 місяці і пішла в декрет, весь час вона була домогосподаркою. Кредитна карта відкрита з 2005 року, використовував кредитні кошти і на пологи дружини, так як всі пологи в неї проходили складно. Кредитними коштами він оплачував комунальні послуги, купував ліки, оплачував навчання відповідачки, із цієї суми оплатив за навчання - 4000 грн., купив подарунок дитині - мобільний телефон, це його подарунок сину, оплачував збори дітей в табір, знімав гроші готівкою на оплату путівки, на харчування дітям та дні народження дітей витратив приблизно 2000 грн. В кінці травня він віддав борг 4000 грн. брату дружини, які позичали на оплату навчання. Просить позов задовольнити.

Представник позивача позов підтримав, посилаючись на вищевказані обставини. Просить позов задовольнити.

Відповідачка позов не визнала, підтримала наданий нею відзив на позовну заяву та пояснила, що кредитні кошти позивач використовував на свій розсуд. Кошти для оплати навчання їй давав її брат та батько, а не позивач. В липні 2007 року вона вийшла на роботу, на той час дитині ще не було 2 років, з третьою дитиною така ж ситуація, вона вийшла на роботу раніше. Вона отримувала допомогу на дітей, за навчання вона платила сама, 4000 грн. дав батько, позивач ці кошти поклав на кредитний рахунок і потім заплатив з своєї карти за її навчання. На її ім'я оформлені зарплатна картка та картка для отримання державної допомоги на дітей, усі картки були в розпорядженні позивача, бо він казав, що вона не вміє розпоряджатися коштами, кредитною картою розпоряджався також він, а вона не давала згоду на отримання ним кредиту. Закупки товарів для сім'ї завжди проводили разом, у неї готівкових коштів не було взагалі, гроші давав чоловік, грошима в сім'ї розпоряджався тільки він, а вона була зобов'язана за усі витрачені нею кошти звітувати перед чоловіком, що і робила. Вважає, що боргові зобов'язання у позивача утворилися внаслідок того, що він витрачав кредитні кошти на власні потреби, зокрема для придбання бензину для поїздок на дачу батьків, яка знаходиться на відстані 42 км від міста і на його інші потреби. За комунальні послуги раніше платив позивач, а з 2017 року вона ці послуги оплачує сама. У задоволенні позову просить відмовити.

Вислухавши сторони, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню по наступним підставам.

Так, свідок ОСОБА_7 суду показав, що відповідачка це його дочка. Він проживає окремо, квартиру віддав дочці, допомагав дочці з оплатою навчання. Вона навчається з 2015 року. З самого початку її навчання він надавав їй матеріальну допомогу на оплату навчання. Давав 4000,00 грн., потім 1000 грн., гроші давав готівкою, коли це було, не пам'ятає. Де вони брали решту коштів для оплати навчання, він не знає, бо з ними не жив. Дочка працювала та отримувала державну допомогу на дітей.

Свідок ОСОБА_1 суду показала, що позивач - це її син, відповідачка - колишня невістка. Їй відомо, що на початку року у сина на кредитній картці було 19000,00 грн. боргу. Син їх погасив сам. Жили вони добре, поки невістка не почала навчатися, на той час вона була в декреті, почалися матеріальні проблеми, грошей не вистачало, відповідачка вийшла на роботу. Почалися скандали і вони розійшлися. Вони чим могли тим, допомагали, мають дачу, для поїздок бензин в основному купував син сам, їздили однією машиною.

Факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та факт розірвання шлюбу підтверджено копією рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21.06.2017 року, згідно якого шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрований 09.10.2004 року, розірвано (а.с. 16)

Факт того, що сторони є батьками трьох дітей та факт стягнення з позивача аліментів на їх утримання підтверджується копією рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.07.2017 року, згідно якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини з усіх видів доходів відповідача, але не менш як 30% прожиткового мінімуму встановленого в Україні для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 09.06.2017 року. (а.с. 17-18).

Згідно виписок по картці рахунку/рахунку НОМЕР_1, який відкрито на ім'я ОСОБА_1, за період з 01.08.2015-01.01.2017 року витрати склали 80826,96 грн., надходження - 64650,80 грн. (а.с. 127-189), 19.05.2017 року з карти знято 4000,00 грн. та здійснено покупку в магазині на суму 21,58 грн. (а.с. 116), за період з 19.06.2017-20.09.2017 року витрати склали 7613,95 грн., надходження - 489,20 грн. (а.с. 5-14)

Згідно квитанції від 27.04.2017 року, ОСОБА_1 оплатив 2799,01 грн. за товар (а.с. 55), згідно пояснень позивача, для оплати вартості мобільного телефону, придбаного як подарунок сину.

Згідно квитанції від 21.03.2018 року ОСОБА_1 перерахував на користь ОСОБА_2 100,50 грн. (а.с. 118), згідно квитанції від 13.11.2017 року - 50,25 грн. (а.с. 119), згідно квитанції від 29.11.2017 року - 502,51 грн. (а.с. 120)

Згідно довідки № 906 від 02.02.2018 року, ОСОБА_3 є студенткою п'ятого курсу заочного факультету Національної металургійної академії України, напрям підготовки - Облік і аудит, форма навчання - контракт (а.с. 58)

Згідно наданої філією «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-металургійна компанія» інформації, ОСОБА_3 після дострокового виходу з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років приступила до роботи 12.12.2006 року. (а.с.54)

Згідно наданої філією «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-металургійна компанія» довідки, ОСОБА_3 дійсно працює на даному підприємстві прибиральником службових приміщень служби адміністративно-господарського забезпечення. (а.с. 59)

Згідно наданої філією «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-металургійна компанія» довідки, ОСОБА_3 працює на даному підприємстві прибиральником службових приміщень її заробітна плата в грудні 2016 року склала 2774,30 грн. в січні 2017 року 3788,20 грн. (а.с. 66)

Згідно наданої філією «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» публічного акціонерного товариства «Об'єднана гірничо-металургійна компанія» довідки, ОСОБА_3 працює на даному підприємстві прибиральником службових приміщень, її середньомісячна заробітна плата за період з лютого 2017 по січень 2018 року становить 4363,79 грн. (а.с. 67)

Згідно квитанцій, ОСОБА_3 з червня 2016 року по даний час сплачує за комунальні послуги за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 61-62)

Згідно квитанцій, ОСОБА_3 також здійснювала перерахування коштів на карту ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в період з березня 2016 р. по лютий 2017 р. на суми від 160 до 860 грн. (а.с 63)

Згідно квитанцій, ОСОБА_3 вносила плату за навчання у розмірі по 1050 грн. 00 коп. 08.12.2015 р., 14.05.2016 р., 15.11.2016 р., 30.01.2017 р., 16.02.2016 р., 21.04.2017 р., 21.08.2017 р., 09.10.2017 р. , 11.12.2017 р. , 06.12.2017 р. (а.с. 64-65)

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 09.10.2004 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21.06.2017 року.

Під час шлюбу позивачем в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відкрито кредитний рахунок № НОМЕР_1 з кредитним лімітом 25000грн., якою позивач користується по цей час, на момент розірвання шлюбу заборгованість по даній кредитній карті, як стверджує позивач, становила 16489,20 грн. з яких 6063,47 грн. його особисті зобов'язання та 10425,73 грн. спільні зобов'язання подружжя, які ним були виплачені за власний рахунок, з яких 5 212 грн. 86 коп. просить стягнути з позивачки на його користь.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05;п.53 Рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_3 проти України» від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Разом з тим, позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту того, що розмір кредитних зобов'язань на час припинення шлюбу становив зазначену ним суму, а також того, що зазначені кошти витрачали ним виключно в інтересах сім'ї.

Так, відповідно до вимог ч.4 ст. 65 Сімейного Кодексу України шлюб вважається припиненим з моменту набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Однак, згідно з копією рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області, наданою позивачем, шлюб між сторонами розірвано 21.06.2017 р., але дані про набрання даним рішення законної сили відсутні, що унеможливлює вирішення питання щодо часу його припинення.

До того ж, з наданої позивачем виписки про рух коштів по картці НОМЕР_1 вбачається, що за період з 19.06.2017 року по 20.09.2017 року сума надходжень на вказану картку становила 16489,20 грн., заборгованість позивача на момент винесення судом рішення про розірвання шлюбу, тобто 21.06.2018 року, складала 9031,22 грн., і в послідуючому зменшувалася, розмір заборгованості на момент набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили, позивачем не вказано, тому факт того, що спільні зобов'язання подружжя на час припинення шлюбу становили зазначену ним суму, останнім не доведено.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, кошти на потреби сім'ї витрачалися як відповідачкою, яка працювала та отримувала заробітну плату та державну допомогу на дітей та згідно наданих нею фінансових документів, проводила оплату комунальних платежів, свого навчання, поповнювала кредитку карту відповідача, так і відповідача, який також працював та отримував заробітну плату, мав кредитну карту, з якої також здійснював відповідні платежі, зокрема, поза розумним сумнівом і в інтересах сім'ї, оскільки згідно наданих позивачем банківських виписок по рахунку, кошти витрачалися ним на придбання продуктів харчування та промислових товарів, пошиття та ремонт одягу, оплату комунальних платежів.

Разом з тим, з вказаної карти позивач також проводив оплату своїх власних зобов'язань, що ним в судовому засіданні не заперечується.

При цьому відомості про рух коштів по кредитній картці НОМЕР_1, яка відкрита на ім'я позивача, останнім надано вибірково, за період з 01.08.2015 по 01.01.2017 року, 19.05.2017 року та за період з 19.06.2017 р. по 20.09.2017 р., дані про те, які суми надходили та які суми були витрачені з вказаної картки у період з 01.01.2017 року по 18.06.2017 року відсутні, що, з урахуванням відсутності даних щодо надходження та витрачання коштів у виді заробітної плати сторін, допомоги на дітей, унеможливлює встановлення бюджету сім'ї за період сумісного проживання, участі кожного із сторін у його формуванні, а також джерел коштів для поповнення кредитної карти позивача, що згідно наданих виписок, ним неодноразово здійснювалося.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.15,22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст. 65 СК України).

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення статті 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Виходячи з аналізу вказаних норм, правовідносини за зобов'язаннями подружжя, що виникли в інтересах сім'ї, підлягають врахування при поділі його майна, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб, тобто частка майна, що передається одному з подружжя, може бути збільшена або зменшена, зокрема, з урахуванням частки грошей, яка була сплачена одним з подружжя банку за період сумісного життя, якщо ці кошти були витрачені одним з подружжя в інтересах сім'ї.

Разом з тим, позивач вимог щодо поділу майна подружжя не заявляє, грошові кошти, отримані ним у банку як кредит є його власністю і ним не доведено, що ці кошти у зазначеній ним сумі витрачено саме у інтересах сім'ї, тому підстави для стягнення з відповідачки частини зазначених грошових коштів відсутні, а у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по даній справі, понесені позивачем, стягненню з відповідачки не підлягають.

На підставі ст.ст. 65, 114 Сімейного кодексу України та керуючись ст.ст. 12, 76-79, 81, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення фактичних витрат по виконанню кредитного зобов'язання - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27 серпня 2018 року.

Головуючий - суддя: А.А.Борцова