Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 638/12822/14-ц

провадження № 61-13485св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі: ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

відповідач за зустрічним позовом - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу

Сульженко Жанна Олександрівна, служба у справах дітей Харківської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, у складі судді

Шестака О. І., від 15 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Карімової Л. В., Яцини В. Б., від 29 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 24 вересня 2007 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», яке є правонаступником закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір ML-701/854/2007, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 98 999,91 швейцарських франків строком

до 24 вересня 2027 року. Позичальник зобов'язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, не дотримувалась графіку платежів, порушилапорядок та строки сплати відсотків, внаслідок чого станом на 29 травня 2014 року мала заборгованість у розмірі

6 923 365,63 грн, яка складається з: тіла кредиту у розмірі

96 743,26 швейцарських франків, що еквівалентно 1 267 009,71 грн; нарахованих та несплачених відсотків у розмірі 16 942,24 швейцарських франків, що еквівалентно 221 886,08 грн, пені - 414 952,09 швейцарських франків, що еквівалентно 5 434 469,84 грн. На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором 24 вересня 2007 року укладено договір іпотеки № РСL-701/854/2007, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві власності. Вартість предмета іпотеки становила

520 200,00 грн. На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2

24 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № SR-701/854/2007.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 923 365,63 грн; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 вересня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки; визначити початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності; з метою збереження предмета іпотеки до його реалізації передати його в управління позивачу на період до реалізації з наданням права обладнання предмета іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами; виселити ОСОБА_2 та інших мешканців, які зареєстровані та проживають у квартирі.

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 пред'явила зустрічний позов, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до додатку № 1 до кредитного договору № ML-701/854/2007 від 24 вересня 2007 року сторони встановили, що погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 29 травня 2014 року банк отримав останній платіж від неї 24 листопада 2008 року, таким чином, початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли вона повинна була сплатити черговий платіж, тобто 24 грудня 2008 року, однак не сплатила його, тому банк мав право звернутися до суду з вимогою про захист свого права до грудня

2011 року. Зазначала, що договір іпотеки № РСL-701/854/2007

від 24 вересня 2007 року укладений з порушенням прав малолітніх

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, при передачі майна в іпотеку, оскільки відсутня згода органу опіки та піклування, а діти як на час оформлення квартири в іпотеку, так і на сьогоднішній день проживають за адресою предмета іпотеки та іншого житла не мають. Передана в іпотеку квартира АДРЕСА_1 є єдиним житлом, що належить їй, і загальна площа квартири не перевищує 140 кв. м, тому дана квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, розрахунки заборгованості за кредитним договором не відображають ставок та сум, які бралися за основу при розрахунках, періоду нарахування боргу з урахуванням погашених сум, якщо такі мали місце бути, а містять відомості лише щодо наявності загальної суми заборгованості за кредитом, процентами та суму пені станом на 29 травня 2014 року.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач за зустрічним позовом просила суд застосувати позовну давність до кредитного договору

№ ML-701/854/2007 від 24 вересня 2007 року; визнати договір іпотеки

№ РСL-701/854/2007 від 24 вересня 2007 року недійсним; визнати договір про відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року недійсним у частині відступлення права вимоги; застосувати мораторій на стягнення майна ОСОБА_2 (квартира АДРЕСА_2), наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 липня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропустив строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року апеляційну скаргу представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відхилено, рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишено без змін. В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалося.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції у оскарженій ТОВ «ОТП Факторинг Україна» частині, зазначивши при цьому, що суд правильно встановив наявність заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором, проте, враховуючи пропуск позивачем трирічного строку звернення до суду та заяву відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 27 грудня 2016 року, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки кінцевою датою повернення кредитних коштів визначено 24 вересня 2027 року, то такий строк позивач не пропустив. Крім того, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. 24 березня 2009 року позичальник подав заяву про перенесення дати погашення платежу. Судами попередніх інстанцій помилково застосовано позовну даність до всієї заборгованості за кредитом, а не за кожним щомісячним платежем окремо. Суди дійшли помилкового висновку про те, що банк змінив строк виконання основного зобов'язання, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення банком вимоги позичальнику про дострокове повернення кредитних коштів.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

13 лютого 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року справу за позовом

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до

ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк», треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Сульженко Ж. О., служба у справах дітей Харківської міської ради, про застосування позовної давності до кредитного договору, визнання іпотечного договору недійсним, визнання частково недійсним договору про відступлення права вимоги, застосування мораторію на стягнення майна призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Під час розгляду справи суди встановили, що 24 вересня 2007 року між

ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № МL-701/854/2007, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 98 999,91 швейцарських франків строком до 24 вересня 2027 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором у той же день був укладений договір іпотеки №РСL-701/854/2007, відповідно до пункту 1.1 якого для забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов'язань іпотекодавець надав в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23 квітня 2007 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором 24 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №SR-701/854/2007.

Згідно із пунктом 1.5.1 кредитного договору від 24 вересня 2007 року повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником щомісяця в розмірі та строки, визначені у графіку платежів (додаток №1 до кредитного договору), а саме: не пізніше 25 числа кожного місяця у сумі 463,02 швейцарських франків, процентів за користування кредитом у відповідній сумі шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором.

Відповідно до пункту 1.4 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку відповідну плату. Пунктом 3 кредитного договору передбачено, що для розрахунку відсотків за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка фіксований відсоток у розмірі 3,99% + FIDR % річних.

Відповідно до пункту 4.1.1 статті 3 частини 2 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочення, пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору.

За приписами пункту 1.9.1 кредитного договору, незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених пунктом 2.3.7. та статті 3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або документів забезпечення. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Судами встановлено, що зобов'язання по кредитному договору ОСОБА_2 не виконувались належним чином, зокрема не виконувався графік платежів, порушено порядок та строки сплати відсотків, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 6 923 365,63 грн, яка складається з: суми кредиту у розмірі 96 743,26 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ становить 1 267 009,71 грн; суми процентів у розмірі 16 942,24 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом становить 221 886,08 грн; пені у розмірі 414 952,09 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом становить 5 434 469,84 грн.

Останній платіж був внесений ОСОБА_2 24 листопада 2008 року.

Суди встановили, що ПАТ «ОТП Банк» скористався правом вимоги дострокового виконання боргових зобов'язань та звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса на договорі іпотеки.

18 грудня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. на договорі іпотеки від 24 вересня

2007 року було вчинено виконавчий напис № 12380 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позовна давність щодо вимог за спірним кредитним договором від 24 вересня 2007 року спливла 18 грудня 2012 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Встановлено, що ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Апеляційний суд у порушення вимог статей 212-214, 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) належним чином не встановив фактичні обставини справи, погодившись з висновком суду першої інстанції про те, що банк змінив строк виконання основного зобов'язання та звернувся 18 грудня 2009 року до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису на підставі договору іпотеки. Апеляційний суд дійшов такого висновку за відсутності в матеріалах справи заяви кредитора про вчинення виконавчого напису та самого виконавчого напису від 18 грудня 2009 року № 12380. При цьому судом не досліджено і інші, крім заяви кредитора, письмові докази, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, зокрема письмову вимогу про усунення порушень (стаття 35 Закону України «Про іпотеку»).

З копій постанов про відкриття виконавчого провадження та повернення виконавчих документів стягувачу (а. с. 217-220, т. 1) неможливо встановити суму заборгованості, в рахунок якої банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про початок строку позовної давності з моменту вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.

Таким чином, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані в даній постанові докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта