Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 676/6877/14

провадження № 61-15735св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, закасаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 13 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що він перебуває з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі з 20 травня 1989 року. За час шлюбу вони придбали житловий будинок по АДРЕСА_1 у м. Кам'янці-Подільському, Хмельницької області. Однак право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_5

З урахуванням того, що вони не дійшли згоди про порядок поділу майна, просив поділити частину житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1, що є спільною сумісною власністю, виділивши йому меншу кімнату розміром 17,6 кв. м та незакінчену будівництвом господарську будівлю розміром 83,4 кв. м, в тому числі, технічне приміщення 28 кв. м, кладову - 20 кв. м, кладову - 14 кв. м, кладову - 13,2 кв. м , тамбур - 8,2 кв. м. ОСОБА_4 виділити кімнату - 24,9 кв. м, кухню - 12,6 кв. м, санвузол - 3,6 кв. м, передпокій - 24,2 кв. м.

У грудні 2014 року ОСОБА_5 також звернулася до суду з позовом про розподіл спільного майна, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, визнати за нею право власності на 1/8 частину будинку АДРЕСА_3 з відповідною частиною надвірних будівель та споруд у результаті розподілу спільного сумісного майна, придбаного за час шлюбу.

Ухвалою Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2014 року обидві справи об'єднані в одне провадження.

У червні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду ще з одним позовом про розподіл спільного майна, в якому просила визнати за нею та ОСОБА_4 за кожним окремо право власності по 1/2 частині газової плити та кухонної стінки, що знаходяться у квартирі АДРЕСА_1, об'єднати в одне провадження даний позов із поданими вже раніше позовами.

Ухвалою Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2016 року клопотання ОСОБА_5 задоволено та об'єднано в одне провадження подану нею позовну заяву про розподіл спільного майна подружжя з раніше поданим позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна.

У серпні 2016 року ОСОБА_5 подала ще один позов, в якому просила визнати за нею та ОСОБА_4 за кожним окремо право власності по 1/2 частин спального гарнітуру та електричної швейної машини «Подільська», що знаходяться у квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, встановлено порядок користування незавершеною будівництвом квартирою за АДРЕСА_1, при якому в користування ОСОБА_4 виділено кімнату площею 17,6 кв. м, господарську будівлю незавершену будівництвом площею 83,4 кв. м, що складається з технічного приміщення площею 28 кв. м, кладової площею 20 кв. м, кладової площею 14 кв. м, кладової площею 13,2 кв. м, тамбура площею 24,9 кв. м, кухню площею 12,6 кв. м, санвузол площею 3,6 кв. м, передпокій площею 24,2 кв. м. У задоволенні позовів ОСОБА_5 відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 реконструйована, її загальна площа складає 104,1 кв. м, хоч і не прийнята в експлуатацію, однак можливо визначити порядок її користування, а 1/8 частина будинку АДРЕСА_3 придбана не за рахунок спільних коштів подружжя, а за особисті кошти ОСОБА_4

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 13 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 листопада 2016 року в частині встановлення порядку користування незавершеною будівництвом квартирою за АДРЕСА_1, при якому в користування ОСОБА_4 виділити кімнату площею 17,6 кв. м, господарську будівлю незавершену будівництвом, площею 83,4 кв. м, що складається з технічного приміщення, площею 28 кв. м, кладової площею 20 кв. м, кладової площею 14 кв. м, кладової площею 13,2 кв. м, тамбура площею 24,9 кв. м, кухні, площею 12,6 кв. м, санвузла площею 3,6 кв. м, передпокою площею 24,2 кв. м, відмови в зустрічному позові ОСОБА_5 про визнання за нею право власності на 1/8 частину АДРЕСА_3 з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, залишивши 1/2 частини вказаної квартири у власності ОСОБА_5 Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири № 4 в будинку по АДРЕСА_1, залишивши 1/2 частини даної квартири у власності ОСОБА_5 У решті позову відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/8 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_3, залишивши 1/8 частини даного житлового будинку у власності ОСОБА_4 Вирішено питання про стягнення судового збору. У решті рішення залишено без змін.

Апеляційний суд, скасовуючи частково рішення районного суду, виходив з того, що суд першої інстанції, встановивши порядок користування житловим приміщенням, вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив суд, поділити житлове приміщення по АДРЕСА_1 в натурі, а не визначати порядок користування ним. Також є безпідставним рішення суду про передачу у користування ОСОБА_4 господарську будівлю незавершеного будівництва, площею 83, 4 кв. м, оскільки на час ухвалення судового рішення вказана будівля після реконструкції у 2015 році була прийнята в експлуатацію як житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 85,5 кв. м, власником якого є ОСОБА_6 Отже, суд надав ОСОБА_4 у користування неіснуючий об'єкт нерухомості, який на час ухвалення рішення суду має статус житлового будинку та власником якого є ОСОБА_6, яка не була залучена до участі у справі як сторона чи третя особа. Крім того, позивачем не надано доказів, що 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_3 придбана за його особисті кошти.

У березні 2018 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення районного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення апеляційного суду є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Крім того, апеляційний суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не звернув уваги на те, що квартира АДРЕСА_1 реконструйована, її загальна площа складає 104,1 кв. м, хоч і не прийнята в експлуатацію, однак можливо визначити порядок її користування, а 1/8 частина будинку АДРЕСА_3 придбана не за рахунок спільних коштів подружжя, а за особисті кошти ОСОБА_4

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26 квітня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини другої статті 183 Цивільного кодексу Українинеподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 саме є такою річчю, оскільки її поділ без втрати цільового призначення неможливий.

Згідно зі статтею 60 СКУкраїни майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК Українимайно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта та п'ята статті 71 СК України).

Крім того, у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п'ятої статті 71 СК Українищодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 20 травня 1989 року перебувають в зареєстрованому шлюбі.

За час шлюбу сторонами 28 березня 2001 року придбали квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 22,2 кв. м, жилою площею 15,8 кв. м, право власності на яку було оформлено за ОСОБА_5

В цей же день, 28 березня 2001 року сторони придбали квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 44 кв.м, жилою площею 39,3 кв.м., право власності на яку було теж оформлено за ОСОБА_5

25 січня 2007 року сторонами за спільні кошти подружжя на підставі договору купівлі-продажу від 25 січня 2007 було придбано 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_3, право власності на яку було оформлено за ОСОБА_4

В 2015 році у встановленому законом порядку ОСОБА_5 здійснила реконструкцію квартири АДРЕСА_1, яка у встановленому законом порядку була прийнята в експлуатацію і зареєструвала своє право власності на цю квартиру та 14 грудня 2015 року отримала свідоцтво про право власності. Після реконструкції загальна площа квартири складає 40,4 кв. м, а житлова 17,6 кв. м.

Також у 2015 році у встановленому законом порядку ОСОБА_5 здійснила реконструкцію квартири АДРЕСА_3, яка у встановленому законом порядку була прийнята в експлуатацію, зареєструвала своє право власності на цю квартиру та 15 грудня 2015 року отримала свідоцтво про право власності. Після реконструкції загальна площа квартири складає 40,4 кв. м, а житлова 12,6 кв. м.

Крім того, 20 січня 2015 року ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_7 договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,0358 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в послідуючому ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу від 23 січня 2015 року продала вказану земельну ділянку ОСОБА_6

На підставі декларації про початок виконання будівельних робіт від 06 квітня 2015 року ОСОБА_6 отримала дозвіл на реконструкцію господарської споруди по АДРЕСА_1 житловий будинок, а на підставі декларації про готовність до експлуатації об'єкта було прийнято в експлуатацію житловий будинок по АДРЕСА_1, загальною площею 85,5 кв. м, житловою 30 кв. м.

Рішенням виконавчого комітету Камянець-Подільської міської ради Хмельницької області від 21 січня 2016 року № 86 зі змінами від 11 лютого 2016 року вказаному житловому будинку присвоєно адресу: АДРЕСА_3, яке рішенням виконавчого комітету Камянець-Подільської міської ради Хмельницької області від 23 березня 2017 року № 329 було скасовано.

Право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, загальною площею 85,5 кв. м, житловою 30 кв. м зареєстровано за ОСОБА_6

Звертаючись з позовом ОСОБА_4 просив суд поділити в натурі частину житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1, тобто фактично просив суд поділити в натурі саме АДРЕСА_1 і АДРЕСА_3 за цією адресою.

Після реконструкції АДРЕСА_1 за вказаною адресою є однокімнатною квартирою, загальною площею 40,4 кв. м, житловою 17,6 кв. мАДРЕСА_3 - є однокімнатною квартирою, загальною площею 40,4 кв. м, житловою 12,6 кв. м. Вказані квартири кожна окремо є неподільною річчю.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, обґрунтовано виходив з того, що квартири, кожна окремо, є неподільною річчю в розумінні статті 183 ЦК України, а тому є підстави для визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності на АДРЕСА_1 і АДРЕСА_3 по 1/2 в ідеальних частках та залишення даних квартир у спільній частковій власності сторін.

При цьому апеляційний суд вірно зазначив, що, встановивши порядок користування житловим приміщенням, суд першої інстанції, вийшов за межі позовних вимог, адже позивач просив суд, поділити житлове приміщення по АДРЕСА_1 в натурі, а не визначати порядок користування ним.

Крім того, є правильним висновок суду про те, що ОСОБА_4 не надано доказів на підтвердження того, що 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_3 придбана за його особисті кошти.

Доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду. При вирішенні вказаної справи суд правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О.В. Білоконь

Є.В. Синельников