ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» грудня 2018 року

м. Харків

справа № 638/6482/17

провадження № 22ц/818/1480/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 вересня 2017 року в складі судді Подус Г.С.,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 30 травня 2016 року у місті Харкові по вулиці Клочківській біля будинку № 50 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 та Chevrolet Lacetti, АН1157НР, під керуванням водія ОСОБА_1 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілям завдано механічних пошкоджень, а їх власникам матеріальну шкоду.

Як було в подальшому встановлено зіткнення відбулося в результаті дій ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», відповідно до страхового полісу №АІ/9678042.

Після зіткнення позивач звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» з заявою про настання дорожньо-транспортної пригоди та виплату страхового відшкодування. Листом від 27 липня 2016 року відповідач визначив розмір страхового відшкодування в розмірі 12 585, 49 грн., який сплатив 11 серпня 2016 року.

Позивач з даним розміром не погодився, зазначивши, що відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 8518 від 21 грудня 2016 року, складеного Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз імені заслуженого професора ОСОБА_3, в результаті дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль зазнав пошкоджень на суму 27 914,89 грн.

На даний час роботи з відновлення пошкодженого транспортного засобу виконані, а саме ним здійснено ремонт автомобіля на загальну суму 21 034,00 грн.

Просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» невиплачене страхове відшкодування у розмірі 14 329,40 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобовязань у повному обсязі у розмірі 2889,84 грн. та 6680,80 грн. понесених судових витрат; з ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля, суму у розмірі 902,11 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 невиплачене страхове відшкодування у розмірі 14 329,40 грн., та пеню за несвоєчасне виконання зобовязання у повному обсязі у розмірі 2889,84 грн.; стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 6680,80 грн.; в іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» подало апеляційну скаргу, в якій просило призначити у справі судову автотоварознавчу експертизу, рішення щодо стягнення страхового відшкодування ухвалити по суті позовних вимог після проведення експертизи; в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення пені, вартості автотоварознавчого дослідження, витрат на правову допомогу - змінити, відмовивши у задоволенні вказаних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Зазначено, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 8518 від 21 грудня 2016 року, складений Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз імені заслуженого професора ОСОБА_3, є необєктивним, оскільки він містить роботи з фарбування заднього бамперу, ремонту та фарбуванню задньої правої боковини, які зазначені як такі, що пошкоджені до дорожньо-транспортної пригоди 30 квітня 2016 року; що автотоварознавче дослідження замовлено позивачем на власний розсуд, а тому витрати на його проведення у розмірі 2040, 00 грн. не підлягають стягненню з відповідача; що невідомо, якою саме особою надані юридичні послуги (її правовий статус, адвокат або інший фахівець в галузі права) і з чого саме вони складались; що відсутні підстави для стягнення пені, оскільки висновки експертного дослідження № 8518 є необєктивними; що справу розглянуто без його участі, чим позбавлено його права надати суду докази та заявити клопотання про призначення судової експертизи по справі.

27 листопада 2017 року ОСОБА_1, в особі його представника ОСОБА_4, подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просив апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2017 року відхилити, рішення залишити без змін.

При цьому він посилався на те, що про підстави своєї незгоди із звітом ФОП ОСОБА_3 №31/06/16 та про проведення незалежної експертизи він неодноразово повідомляв Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія»; що присутній 22 серпня 2016 року під час огляду пошкодженого автомобіля експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора ОСОБА_3 представник Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» ОСОБА_5 жодних зауважень щодо вказаних деталей та робіт не зазначав; що витрати на правову допомогу підтверджуються наданими до початку розгляду справи судом документами, а саме: договором про надання правової допомоги, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія Міжнародний правовий захист» та ОСОБА_1 від 22 лютого 2017 року, додатковою угодою до договору від 22 лютого 2017 року, товарним чеком № 1/2202 від 22 лютого 2017 року, довідкою про виконану роботу від 18 вересня 2017 року, розрахунком вартості наданих послуг від 18 вересня 2017 року, наказом про встановлення розміру вартості правової допомоги №17ц від 03 січня 2017 року, актом прийому-передачі послуг від 18 вересня 2017 року; що 20 вересня 2017 року відбулося друге судове засідання і жодних заяв від відповідача під час розгляду справи не оголошувалось, оскільки вони на той час не надходили; що вимога Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про призначення автотоварознавчої експертизи є затягуванням часу.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Сащенка І.С. від 27 жовтня 2017 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області в складі колегії суддів Сащенка І.С., Кругової С.С., Хорошевського О.М. від 31 жовтня 2017 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області в складі колегії суддів Сащенка І.С., Овсяннікової А.І., Коваленко І.П. від 28 листопада 2017 року призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_3 та на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 452/2017 постановлено ліквідувати Апеляційний суд Харківської області та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

На підставі Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 судді, які здійснювали правосуддя в Апеляційному суді Харківської області переведені до новоутвореного Харківського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року повідомлення про початок роботи Харківського апеляційного суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940).

29 жовтня 2018 року за допомогою автоматизованого розподілу справ між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ ОСОБА_6 було розподілено цивільну справу № 638/6482/17-ц (22ц/818/1470/18) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

19 листопада 2018 року з Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції надійшла цивільна справа з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 24749 від 13 листопада 2018 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду в складі колегії суддів Бурлака І.В., Пилипчук Н.П., Яцини В.Б. від 21 листопада 2018 року поновлено апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2017 року в складі судді Подус Г.С. по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та справу призначено до апеляційного розгляду.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справи у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» необхідно задовольнити частково, рішення суду змінити.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що обов'язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 квітня 2016 року у місті Харкові по вулиці Клочківській біля будинку № 50 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2 та Chevrolet Lacetti, АН1157НР, під керуванням водія ОСОБА_1 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілям завдано механічних пошкоджень, а їх власникам - матеріальну шкоду. Після зіткнення водії, дійшовши згоди про вину особи, скористалися статтею 32.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та склали Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, згідно якого дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини водія ОСОБА_2

Із висновку експертного автотоварознавчого дослідження №8518 від 21 грудня 2016 року вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого в результаті дорожньо транспортної пригоди склала 27 914,89 грн.

Із висновку судової автотоварознавчої експертизи № 24749 від 13 листопада 2018 року, яку проведено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, вбачається, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Chevrolet Lacetti на момент дорожньо транспортної пригоди склала 28 179, 23 грн.; різниця у вартості в розмірі 264, 34 грн., яка визначена експертним автотоварознавчим дослідженням №8518 від 21 грудня 2016 року, повязана з базою даних на нові складники, які використовувались під час ремонту.

Матеріали справи свідчать про те, що 12 вересня 2016 року автомобіль відремонтовано. ОСОБА_1 витратив на ремонт автомобіля 28 817,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» відповідно до страхового полісу №АІ/9678042 від 19 квітня 2016 року.

ОСОБА_2 сплачено ОСОБА_1 франшизу у розмірі 1000, 00 грн.

Після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» з заявою про настання дорожньо-транспортної пригоди та виплату страхового відшкодування.

11 серпня 2016 року ОСОБА_1 Товариством з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» сплачено страхове відшкодування у розмірі 12585,49 грн.

Різниця, яку не сплатила страхова компанія в межах страхового відшкодування, становила 14 329, 40 грн. (27 914, 89 12 585, 49 (сума, яку сплачено страховою компанією) 1000,00 (сума франшизи)

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди.

Матеріали справи свідчать про те, що суму страхового відшкодування в розмірі 27 914, 89 грн. визначено в межах ліміту відповідальності за полісом ОСОБА_2

Враховуючи, що ОСОБА_2 сплачено ОСОБА_1 франшизу у розмірі 1000, 00 грн., а Товариством з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» - страхове відшкодування у розмірі 12 585,49 грн., різниця, яку необхідно стягнути зі страхової компанії і яку правомірно стягнув суд першої інстанції становить 14 329, 40 грн.

У разі, якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Такий висновок відповідає правовій позиції ОСОБА_7 Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Аналізуючи наведене, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції правильно зазначив, що у Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» у зв'язку з настанням страхового випадку (дорожньо-транспортної пригоди) виник обов'язок відшкодувати позивачу майнову шкоду у межах ліміту відповідальності.

Таким чином, ухвалюючи рішення та стягуючи майнову шкоду у межах ліміту відповідальності з Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», суд першої інстанції, ухвалив рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Погоджується судова колегія і з висновком суду щодо стягнення неустойки за період з 12 серпня 2016 року по 25 квітня 2017 року в розмірі 2889, 84 грн., оскільки доказами, які містяться в матеріалах справи, доведено, що сума страхового відшкодування повинна бути 27 914, 89 грн., яку страхова компанія сплатила несвоєчасно, а не 12 585,49 грн.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться фактично до переоцінки доказів, які не є підставою для скасування рішення суду в цій частині.

Що стосується стягнення судових витрат, судова колегія виходить з наступного.

У відповідності до частин 1,3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частин 5, 6 статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - пятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у звязку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини девятої статті 141 цього Кодексу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 сплатив 4000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги. Копія товарного чеку № 1/2202 не є належним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України, який підтверджує оплату за її надання. До документів, що свідчать про оплату гонорару або інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги відносяться: квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо.

Крім того, ухвалюючи рішення в частині стягнення витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження, суд першої інстанції помилково в порушення вимог статей 138 140 ЦПК України включив в суму витрат 455, 00 грн. за телеграми повідомлення відповідачам про місце та час огляду автомобіля, який проводився до розгляду справи в суді.

У звязку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні шляхом зменшення суми судових витрат з 6680, 80 грн. до 2225, 80 грн., з яких 1585, 80 грн. за проведення експертного автотоварознавчого дослідження, правильність якого фактично підтвердив висновок автотоварознавчої експертизи, та судовий збір в розмірі 640,00 грн. за виключенням суми за надання професійної правової допомоги в розмірі 4000,00 грн. та 455,00 грн. за телеграми повідомлення відповідачам про місце та час огляду автомобіля.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2017 року змінити в частині стягнення судових витрат.

Розмір судових витрат, стягнутих з Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 зменшити з 6680, 80 грн. до 2225, 80 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя І.В. Бурлака

Судді колегії

ОСОБА_8

ОСОБА_9

Повний текст постанови складено 27 грудня 2018 року.