АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/2760/2018 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Ткаченко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючої в інтересах Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську», правонаступником якого є Театрально - видовищний заклад культури «Київський експериментальний театр «Золоті ворота», на рішення Печерського районного суду м.Києва від 17 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську», правонаступником якого є Театрально - видовищний заклад культури «Київський експериментальний театр «Золоті ворота», про зобов'язання видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку, надання письмового розрахунку належних при звільненні сум, зміні формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги, зайво утриманих із виплат при звільненні коштів та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську» ( далі КЗ «ТВЗК «Театр пластичної драми на Печерську») про зобов'язання видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку, надання письмового розрахунку належних при звільненні сум, зміні формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги, зайво утриманих із виплат при звільненні коштів та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, вона працювала за безстроковим трудовим договором у КЗ «ТВЗК «Театр пластичної драми на Печерську» на посаді головного бухгалтера. 16 квітня 2015 року вона подала заяву про звільнення за власним бажанням на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України з причини порушення роботодавцем законодавства про працю. Однак, 30 квітня 2015 року її було звільнено з роботи на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. Позивачка вважає, що відповідач незаконно змінив правові підстави звільнення, чим грубо порушив її права.

Посилаючись на викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просила суд зобов'язати відповідача видати їй трудову книжку та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 1 травня 2015 року по 10 листопада 2015 року за час затримки видачі трудової книжки у сумі 15 065 грн.; зобов'язати відповідача надати їй письмовий розрахунок належних при звільненні сум і стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 травня 2015 року по 8 липня 2015 у сумі 4 945 грн.; змінити формулювання причини звільнення у наказі від 21 квітня 2015 року № 11-ВК і вказати причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (частина третя статті 38 КЗпП України); стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку у сумі 6 900 грн.; стягнути з відповідача 15 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди та зайво утримані із виплат при звільненні кошти у сумі 1 125 грн. 22 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з КП «ТВЗК «Театр пластичної драми на Печерську» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 1 травня 2015 року по 10 листопада 2015 року у розмірі 15 065 грн.; зобов'язано КП «ТВЗК «Театр пластичної драми на Печерську» надати ОСОБА_2 письмовий розрахунок належних при звільненні сум та стягнуто з КП «ТВЗК «Театр пластичної драми на Печерську» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 травня 2015 року по 8 липня 2015 року у сумі 4 945 грн.

Змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_2 у наказі від 21 квітня 2015 року № 11-ВК і вказано точну причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (ч.3 ст. 38 КЗпП України), стягнуто з КП «ТВЗК «Театр пластичної драми на Печерську» на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у розмірі 6 900 грн. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача зайво утриманих виплат при звільнені коштів у сумі 1 125 грн. 22 коп. відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діюча в інтересах Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду м. Києві від 25 травня 2016 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог про зміну формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині відмовлено. Рішення районного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов'язаного із затримкою видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, про відшкодування моральної шкоди та в частині вирішення питання розподілу судових витрат змінено.

Абзац другий резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: Стягнуто з КП «ТВЗК «Театр пластичної драми на Печерську» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов'язаного із затримкою видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, за період з 1 травня 2015 року по 30 червня 2015 у розмірі 4 255 грн.

Зменшено розмір компенсації на відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з КП «ТВЗК «Театр пластичної драми на Печерську» на користь ОСОБА_2, з 5 000 грн. до 1 000 грн.

Зменшено розмір судового збору, який підлягає стягненню з КП «ТВЗК «Театр пластичної драми на Печерську» у дохід держави, з 1 002 грн. 40 коп. до 487 грн. 20 коп. В решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верхового Суду від 01 лютого 2018 року рішення Апеляційного суду м.Києва від 25 травня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача, правонаступником якого є Театрально - видовищний заклад культури «Київський експериментальний театр «Золоті ворота», підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в поданих додаткових письмових поясненнях проти апеляційної скарги представника відповідача заперечувала, вважаючи рішення суду законним.

Відповідно до п.8 ч.1 1 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

За змістом п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що з вересня 2013 року ОСОБА_2 працювала на посаді головного бухгалтера у Комунальному закладі «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську».

Рішенням Київської міської ради № 12/887 від 22 січня 2015 року Комунальний заклад «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську» реорганізовано шляхом приєднання до Театрально-видовищного закладу культури «Київський експериментальний театр «Золоті Ворота».

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 223 від 16 березня 2015 року утворено комісію з припинення Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську» та затверджено її склад.

16 квітня 2015 року ОСОБА_2 подала заяву про звільнення за власним бажанням на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України у зв'язку із порушенням роботодавцем законодавства про працю.

Наказом Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську» за № 11-ВК від 21 квітня 2015 року ОСОБА_2звільнено з посади головного бухгалтера 30 квітня 2015 року за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.

Разом з тим, за змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України.

Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України при розгляді справи № 6-34цс13 від 22 травня 2013 року, і яка в силу ч.4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, істотність характеру порушень роботодавцем умов трудового законодавства та їх поважність не можуть бути підставою для відмови працівнику у звільненні за частиною третьою статті 38 КЗпП України, оскільки такі критерії цією нормою не передбачені.

Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильними або такими, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний замінити формулювання i вказати в рiшеннi причину звільнення у точній вiдповiдностi з формулюванням чиного законодавства та з посиланням на вiдповiдну статтю (пункт) закону.

Оскільки відповідач не мав права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору з позивачкою на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України, суд першої інстанції обґрунтовано змінив формулювання причини звільнення ОСОБА_2 у наказі від 21 квітня 2015 року № 11-ВК, вказавши точну причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (ч.3 ст. 38 КЗпП України).

За змістом ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову щодо стягнення з відповідача, з урахуванням вимог ст.44 КЗпП України, вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку позивачки, що становить 6900 грн.

Судом також встановлено, що при звільнення ОСОБА_2 з роботи відповідачем не було своєчасно видано позивачці трудову книжку з вини роботодавця та не здійснено відповідні виплати, й не надано розрахунковий лист.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

На підставі ст. 30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

В судовому засіданні знайшли своє підтвердження позовні вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання відповідача надати позивачці письмовий розрахунок належних при звільненні сум та про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 травня 2015 року по 8 липня 2015 року у розмірі 4 945 грн.

Висновки суду щодо підстав для задоволення цих позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності обставинам справи висновків районного суду у цій частині не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, що позивачка у день звільнення була відсутня на роботі, а відсутність коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗПП України.

Враховуючи викладене, немає підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог про зобов'язання відповідача надати позивачці письмовий розрахунок належних при звільненні сумм, про зміну формулювання причини звільнення ОСОБА_2 та про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 травня 2015 року по 8 липня 2015 року.

Згідно зі ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не було своєчасно видано трудову книжку, чимпорушено вимоги ст. 235 КЗпП України.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо наявності підстав для задоволення у повному обсязі позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов'язаного із затримкою видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу не в повній мірі відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 1 травня 2015 року по 10 листопада 2015 року у розмірі 15065 грн., районний суд поклав у основу рішення пояснення сторони позивача у сукупності із фактом отримання позивачем трудової книжки 10 листопада 2015 року, визнаним обома сторонами, та наданий позивачем розрахунок за указаний період (а.с.10).

Разом з тим, районний суд помилково не взяв до уваги приєднаний до справи лист відповідача № 06/26/01 від 24 червня 2015 року за підписом голови Комісії з припинення Комунального закладу «ТВЗК «Театр пластичної драми на Печерську» Жиркова С.І., адресований позивачці, у якому роботодавець повідомив ОСОБА_2 про необхідність прибути за трудовою книжкою до Комісії з припинення Комунального закладу «ТВЗК «Театр пластичної драми на Печерську» та роз'яснив можливість надати письмову згоду на відправлення трудової книжки поштою (а.с.28).

Цей лист був отриманий ОСОБА_2 30 червня 2015 року, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.29).

Оцінка цього доказу у оскаржуваному рішенні відсутня. Підстав вважати указаний письмовий доказ недостовірним у суду апеляційної інстанції немає.

Як видно з пояснень представника відповідача, позивачкаотримала даний лист, але відповіді не надала, не зверталася до Театру за отриманням трудової книжки і не надала письмової згоди на отримання трудової книжки поштою (а.с.58).

В матеріалах справи також відсутні докази, які підтверджують факт звернення позивачки до роботодавця за отриманням трудової книжки і неможливість її отримання з вини роботодавця у період після 30 червня 2015 року (дата отримання вищезазначеного листа). За таких обставин, по справі відсутні правові підстави вважати, що затримка у видачі трудової книжки у період з 1 травня 2015 року до 10 листопада 2015 року відбулася з вини власника або уповноваженого ним органу.

З огляду на викладене, правильним період затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу є з 1 травня 2015 року по 30 червня 2015 року.

Однак колегія суддів не може погодитись із тим, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні можливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

У положеннях статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року № 6-2912цс16.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини та одночасно стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 травня 2015 року по 8 липня 2015 року у розмірі 4 945 грн. та середній заробіток за затримку у видачі трудової книжки у період з 1 травня 2015 року до 10 листопада 2015 року в сумі 15 065 грн., тобто за періоди, які частково поглинаються.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку, що період затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу становить з 1 травня 2015 року по 30 червня 2015 року, який фактично охоплюється більш тривалим періодом затримки розрахунку при звільненні з 1 травня 2015 року по 8 липня 2015 року, стягнення судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов»язаного із затримкою видачі трудової книжки, призвело до подвійного стягнення середнього заробітку на користь позивачки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 травня 2015 року по 10 листопада 2015 року в сумі 15 065 грн. скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні даних позовних вимог - відмовити.

Щодо задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що вiдшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працiвнику провадиться у разi, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язкiв i вимагають вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

У зв'язку з тим, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період затримки у видачі трудової книжки, колегія суддів вважає, що компенсація на відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2, з урахуванням характеру та тривалості порушення трудових прав позивачки, підлягає зменшенню з 5000 грн. до 1000 грн.

В порядку ст.141 ЦПК України стягнутий з Комунального закладу &qula;Театрально-видовищний заклад культури &qubs;Театр пластичної драми на Печерську&quck;, правонаступником якого є Театрально-видовищний заклад культури «Київський експериментальний театр «Золоті ворота», у дохід держави судовий збір, підлягає зменшенню з 1 002 грн. 40 коп. до 974 грн. 40 коп. згідно з мінімальними ставками за майновими та немайновими вимогами.

Доводи позивачки ОСОБА_2А про те, що в скарзі на бездіяльність від 05.06.2015р., адресованій Директору Департаменту культури КМДА, вона надавала згоду на відправлення трудової книжки поштою, цінним листом з описом вкладення (т.1 а.с.7), не є підставою для задоволення в повному обсязі її позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період затримки у видачі трудової книжки.

Відповідно до п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Між тим, у відповідь на скаргу позивачки Департамент культури КМДА в листі від 03.07.2015 р. рекомендував ОСОБА_2 відповідно до пункту 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових працівників з метою отримання трудової книжки поштою звернутися до голови комісії з припинення комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську» Жиркова С.І. (т.1 а.с.44).

В судовому засіданні встановлено, що позивачка не зверталася до відповідачаза отриманням трудової книжки і не надала письмової згоди на отримання трудової книжки поштою.

Позивачка не перебувала у трудових стосунках з Департаментом культури КМДА, який також не є власником або уповноваженим органом відповідача, а тому не має повноважень щодо видачі ОСОБА_2 трудової книжки.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючої в інтересах Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську», правонаступником якого є Театрально- видовищний заклад культури «Київський експериментальний театр «Золоті ворота», - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року в частині стягнення з Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 травня 2015 року по 10 листопада 2015 року в сумі 15 065 грн. скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період затримки у видачі трудової книжки - відмовити.

Дане судове рішення в частині стягнення моральної шкоди - змінити.

Зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську», правонаступником якого є Театрально - видовищний заклад культури «Київський експериментальний театр «Золоті ворота», на користь ОСОБА_2 з 5 000 грн. до 1 000 грн.

Зменшити розмір стягнутого з Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську», правонаступником якого є Театрально-видовищний заклад культури «Київський експериментальний театр «Золоті ворота», на користь держави судового збору з 1 002 грн.40 коп. до 974 грн. 40 коп.

В решті дане рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 10 липня 2018 р.

Головуючий:

Судді: