Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 712/5347/16-ц

провадження № 61-24571св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - ОСОБА_1,

представник стягувача - ОСОБА_2,

суб'єкт оскарження - державний виконавець Соснівського відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Чухрай Дмитро Олександрович,

заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкас від 18 жовтня 2016 року у складі судді Токової С. Є. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Храпка В. Д., Вініченка Б. Б., Новікова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У пункті 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Соснівського відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Чухрай Д. О., заінтересована особа - ОСОБА_4.

Скарга мотивована тим, що протягом тривалого часу, починаючи з 2010 року, боржник ОСОБА_4 не виконує рішення Соснівського районного суду м. Черкас від 07 червня 2010 року про стягнення боргу на користь ОСОБА_2 у сумі 40 000 доларів США (320 400 грн). Вказував, що постановою державного виконавця від 16 жовтня 2015 року замінено стягувача з ОСОБА_2 на нього.

29 грудня 2015 року до Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції (далі - Соснівський ВДВС) надійшов висновок суб'єкта оціночної діяльності про вартість домоволодіння боржника від 24 листопада 2015 року. Однак рішення суду державними органами виконавчої влади не виконується та будь-яким шляхом здійснюється умисне затягування його виконання. За період з листопада 2015 року по квітень 2016 року до матеріалів виконавчого провадження доступу йому не надавали з посиланням на різні причини. 11 квітня 2016 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження було з'ясовано, що незаконно було знято арешт зі спільного майна боржника та її чоловіка.

18 квітня 2016 року ним було подано заяву до начальника Соснівського ВДВС з проханням повідомити, чому не виконується вищевказане рішення суду, на що, 05 травня 2016 року державним виконавцем було надано відповідь про те, що зараз здійснюються деякі запити до відповідних органів.

Вважав, що з моменту отримання висновку про оцінку майна боржника, державний виконавець усіляко уникає виконання рішення суду, чим спричиняє пропущення терміну для передачі матеріалів виконавчого провадження для подальшого проведення прилюдних торгів з метою реалізації нерухомого майна боржника та виконання рішення суду.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд:визнати дії та бездіяльність державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції незаконними та неправомірними і зобов'язати усунути порушення при здійснені виконавчого провадження шляхом проведення реалізації нерухомого майна боржника у порядку та спосіб, визначений законодавством України; постановити окрему ухвалу суду про виявлені порушення та надіслати цю ухвалу до відповідних уповноважених контролюючих органів влади задля здійснення заходів усунення таких порушень, а саме: до Черкаського відділу Національної поліції в Черкаській області, Головного управління юстиції у Черкаській області, Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції.

УхвалоюСоснівського районного суду м. Черкас від 18 жовтня 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дії посадових осіб Соснівського ВДВС щодо виконання виконавчого листа № 2-2350 такими, що вчинені на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», тому підстави для задоволення скарги відсутні. Чому рішення суду з 2010 року не виконано не зазначено.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилено. Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 жовтня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення районного суду, апеляційний суд погодився з тим, що державним виконавцем вчинялися дії на підставах та в межах повноважень визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права. Апеляційним судом також не зазначено, у зв'язку із чим не виконано рішення суду з 2010 року.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити скаргу.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дослідили усіх обставин справи, не надали оцінку матеріалам справи та діям державного виконавця.

Суди не врахували, що держава несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень, формально відмовивши у задоволенні скарги, що є порушенням норм Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Рішення суду не виконано з 2010 року і державний виконавець не вчиняє всіх дій на його примусове виконання, а, навпаки, вчиняв дії, які унеможливили виконання рішення суду.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до статті 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Апеляційним судом встановлено, що на виконанні у Соснівському ВДВС перебуває виконавче провадження № 22766314 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2350, виданого 10 листопада 2010 року на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкас від 07 червня 2010 року, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 40 000 доларів США.

Постановою Соснівського ВДВС від 09 грудня 2010 року було накладено арешт на все майно ОСОБА_4, а саме на 1/6 та 5/6 частин будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 29 березня 2010 року накладено арешт на майно, що належало боржнику на праві власності.

З метою реалізації описаного майна, на яке було накладено арешт, головний державний виконавець Соснівського ВДВС звернувся до суду із поданням про скасування заходів забезпечення позову, які ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 06 лютого 2012 року були скасовані.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкас від 20 лютого 2012 року за позовом ОСОБА_5 визнано недійсним договір 5/6 частин будинковолодіння АДРЕСА_1.

Крім того, державним виконавцем неодноразово призначався об'єкт оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні для оцінки 1/6 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 09 квітня 2013 року зупинено реалізацію арештованого майна та заборонено вчиняти Соснівському ВДВС дії, спрямовані на реалізацію домоволодіння, яке належить на праві власності ОСОБА_4

09 вересня 2014 року будинковолодіння по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу було зареєстровано за іншим власником. Реалізувати будинок на прилюдних торгах в даний час неможливо.

Встановивши вказані обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що дії посадових осіб Соснівського ВДВС щодо виконання вищевказаного виконавчого документа такими, що вчинені на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна, оскільки він є передчасним, зроблений формально, без повного та всебічного дослідження усіх обставин справи.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції Українисудові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною першою статті 14 ЦПК України 2004 року визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції ґарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій, державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Крім того, у частині другій статті 30 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій, передбачено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Проте апеляційний суд у порушення вимог статей 212-214, 315, 383, 387 ЦПК України 2004 року зазначених вимог закону не врахував, доводів заявника щодо дотримання державним виконавцем норм діючого законодавства не перевірив, не врахував, що рішення суду тривалий час, з 2010 року не виконано, ОСОБА_1позбавлений можливості отримання стягнутих на його користь грошових коштів, та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні його скарги.

При цьому апеляційний суд, зазначивши загальні формальні фрази щодо відповідності дій державного виконавця Закону України «Про виконавче провадження», не конкретизував їх норми і не зазначив відповідних мотивів. Апеляційний суд не зробив свого висновку про те, чому з 2010 року рішення суду не виконано.

У порушення частини другої статті 315 ЦПК України 2004 року, відхиливши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, в ухвалі взагалі не оцінив її доводів та не зазначив мотивів її відхилення.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати нові докази та давати їм оцінку, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С. Ф.Хопта

Ю.В. Черняк