Справа № 464/3806/17 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/783/7238/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 15 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ПАТ КБ "Приватбанк" коштів в розмірі 413 905,46 грн., в тому числі: відсотки за договором банківського вкладу - 136 332,80 грн.; пеня - 5 000 грн.; 3% річних - 27 796 грн.; інфляційні втрати - 216 980,66 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що 26.09.2013 між ним та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено договір банківського вкладу №SAMDN9860, відповідно до якого він передав відповідачу 88 000 грн. на термін три місяці зі сплатою відсотків. Оскільки відповідач не виконував своїх зобов'язань по поверненню депозиту та нарахованих відсотків, він звернувся з позовом до суду про стягнення коштів. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 05.03.2015 року позов задоволено, стягнуто з ПАТ КБ "Приватбанк" на його користь кошти по банківському вкладу з відсотками в розмірі 270 598,04 грн. Вказав, що даним рішенням з відповідача стягнуто депозитний вклад та відсотки, які нараховані по 26 грудня 2014 року. Рішення суду виконано і відповідачем кошти повернуто лише 03.04.2017 року. Оскільки відповідач користувався його коштами до 03.04.2017 року, тому вважає, що відсотки повинні нараховуватись до цього моменту. Крім того, вважає, що відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" та ст. 625 ЦК України з відповідача слід стягнути пеню в сумі 5000 грн., 3% річних - 27 796 грн. та інфляційні втрати в розмірі 244776,66 грн.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 15 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач - ОСОБА_3. Вважає рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права при неповному з"ясуванні обставин справи. Звертає увагу, що зобов"язання ПАТ КБ "ПриватБанк" по сплаті коштів виникли з рішення суду у справі №464/9816/14-ц та не були виконані належним чином, з моменту його постановлення і до 03.04.2017 року. Окрім цього, звертає увагу, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором банківського вкладу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов"язання, передбаченої ст. 625 ЦК України. В апеляційній скарзі просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Також скаржник просить стягнути з відповідача судові витрати.

06 квітня 2018 року від відповідача ПАТ КБ "Приват Банк" надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3. Вважає, що за результатами розгляду справи судом першої інстанції прийнято обгрунтоване та законне рішення, а висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову грунтується на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05.03.2015 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.05.2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь позивача банківський вклад в розмірі 217 615,18 грн. та відсотки в розмірі 52 982,86 грн.

Також встановлено, що позивач укладав договір з відділенням банку, який знаходиться на території Автономної Республіки Крим, майно банку конфісковано, діяльність відокремлених структурних підрозділів ПАТ КБ "Приватбанк" на території Республіки Крим припинена.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, про відмову в задоволенні позову, суд виходив з тих обставин, що позивач не надав суду доказів в підтвердження існування депозитного договору з певними умовами (договір "Стандарт") на підставі яких відсотки за період з 26.12.2014 року по 03.04.2017 року склали б 136332,80 грн., а також, що при виконанні рішення суду, такі правовідносини врегульовані не Законом України "Про захист прав споживачів", а Законом України "Про виконавче провадження", де банк виступає боржником, а ОСОБА_6 - стягувачем за рішенням суду, в зв"язку з чим пеня в сумі 5000 грн. та 3% річних у розмірі 27796 та інфляційній втрати у розмірі 216980,66 грн. до задоволення не підлягають.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч.2 ст. 1070 ЦК України, проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором - у розмірі, що звичайно сплачуються банком за вкладом на вимогу.

Договір банківського вкладу укладеного між сторонами не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов"язань за договором після закінчення терміну його дії, в зв"язку з чим здійснений розрахунок позивачем не є належним доказом в підтвердження заявлених вимог щодо стягнення відсотків за період не повернення депозиту з відсотками, а також періоду примусового виконання рішення про стягнення тіла депозиту та нарахованих відсотків.

Положення Закону України "Про виконавче провадження" визначають, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.5 вказаного Закону, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Враховуючи те, що позивач обрахував відсотки за договором банківського вкладу за період з 26.12.2014 року по 03.04.2017 року, в розмірі 136 332 грн. 80 коп., виходячи з умов депозитного договору "Стандарт", не надавши суду жодних доказів про існування договору з певними умовами, а рішеннями судів встановлено, що термін дії договору закінчився, вклад зроблено у відділенні банку на території АР Крим, яка на момент закінчення договору окупована Російською Федерацією, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача відсотків за договором банківського вкладу в розмірі 136 332 грн. 80 коп. задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 5000 грн.-пені та 3% річних, в розмірі 27796 та інфляційних втрат, в розмірі 216980 грн. 66 коп., то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що поскільки рішення суду про стягнення депозитного вкладу та нарахованих відсотків виконано, кошти позивачу повернуті, згідно платіжного доручення №166559115 від 03 квітня 2017 року, позивач отримав 260 144,39 грн., а правовідносини між сторонами врегульовані положеннями Закону України "Про виконавче провадження", де банк виступає боржником, а ОСОБА_3 - стягувачем за рішенням суду, а отже, застосовувати положення Закону України "Про захист прав споживачів" не має правових підстав.

Колегія суддів погоджуючись з висновками суду першої інстанції вважає, що в даному випадку правовідносини між сторонами врегульовані положеннями Закону України "Про виконавче провадження",

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 15 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 липня 2018 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк