Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/3914/18
Провадження №: 2/332/1818/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2018 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Андрюшиної Л.А. за участю секретаря Ковтуна В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди ,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ«Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що позивачперебувала з відповідачем у трудових відносинах та працювала в ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з 26.09.1989 року по 23.10.2014 року машиністом крану. Стаж її роботи у шкідливих умовах складає 25 років 1 місяць. Внаслідок впливу небезпечних виробничих чинників позивач отримала професійне захворювання, що підтверджується медичним висновком державної установи «Український науково- дослідний інститут промислової медицини» м. Кривий Ріг від 02.02.2017 № 129, щодо обґрунтування діагнозу професійного захворювання, який підтвердив випадок професійного захворювання. Висновком МСЕК від 24.04.2017 року (довідка до акту огляду медико- соціальною експертною комісією серії АВ№ 0823210 та довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії АБ№0034078) позивач визнана особою з інвалідністю ІІІ групи та встановлено 40% втрати професійної працездатності. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 було складено 09.03.2017 року, яким встановлено, що захворювання виникло внаслідок недосконалості технологічного процесу та тривалого стажу роботи в умовах впливу вібрації та шкідливих виробничих факторів на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь», наявності на робочому місці машиніста крану загальної вібрації. У звязку з отриманням професійного захворювання та втратою професійної працездатності позивач за станом здоров»я обмежена у побуті, вимушена постійно знаходиться під наглядом лікарів, проходити систематичні курси лікування у медичних закладах, внаслідок чого порушені її звичайні соціальні зв»язки, та вона постійно перебуває у нервовій напруженості, що негативно впливає на психологічний стан. З моменту отримання професійного захворювання у позивача погіршився сон, постійно знижений настрій, млявість та підвищена дратівливість. У зв»язку з отриманням професійного захворювання та втрати працездатності позивач вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, потребує сторонньою допомоги для організації своєї життєдіяльності, що спричиняє моральні страждання. Сукупність всіх цих обставин дуже впливає на моральний стан, та завдає великі душевні страждання.Враховуючи, що діями відповідача, який не забезпечив належних умов праці, позивачу була спричинена моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 200000,00грн., та просить суд стягнути на її користь з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» вказану суму на відшкодування моральної шкоди.
Представник третьої особи - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області у судове засідання не зявився.Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Через канцелярію суду надійшла заява представника за довіреністю ОСОБА_3 про розгляд справи без участі 3-ї особи за наявними у справі доказами.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом, та підтверджено копією трудової книжкиАТ-IІ № 3819511, позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 26.09.1989 року, та 29.02.2016 року була звільнена за власним бажанням(а.с.5-6).
Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09.03.2017 року, складеного за формою П-4 та затвердженого 09.03.2015 року,встановлено, що причиною професійного захворювання ОСОБА_1 є тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» та відсутність правових підстав для переведення на іншу роботу. Наявність на робочому місці машиніста крана загальної вібрації(а.с.12-14).
Згідно наданого суду медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність професійного характеру захворювання від 02.02.2017 року протокол №129, вбачається, що у звязку із тривалим стажем роботи у шкідливих умовах, позивачу встановлено професійне захворювання та протипоказана робота фізичного перевантаження(а.с.10)
Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ № 0034078 від 24.04.2017 року позивачу ОСОБА_4 в звязку з професійним захворюванням, повязаним з виробництвом встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 40%, та вона визнана особою з інвалідністю ІІІ групи. Зазначена потреба у амбулаторному та стаціонарному лікуванні (а.с.8-9).
З виписок з історії хвороби та довідок медичних установ, наданих позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 внаслідок професійного захворюваннявимушена неодноразово проходити курси стаціонарного лікування в медичних установах(а.с.15-28).
Судом встановлено, що вперше втрата професійної працездатності позивачу ОСОБА_1 була встановлена МСЕК 24.04.2017 року і саме з цього часу у неї виникло право на відшкодування моральної шкоди заподіяної її здоровю. З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 року № 77-VIII. Положеннями ч.8 ст. 36 зазначеного Закону передбачено, що відшкодування моральної(немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин слід застосувати вимоги положень закону, що регулюють трудові правовідносини, оскільки на даний час законодавець чітко визначив, що відшкодування моральної(немайнової) шкоди здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до норм ЦК України та КЗпП України. Отже, в даному випадку передбачається обовязок роботодавця відшкодувати моральну шкоду.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров»я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Положеннями статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.
Згідно ч.1, 2,4 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні та нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку(стаття 173 КЗпП України).
Положеннями ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.
У п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 про офіційне тлумачення положення частини 3 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Таким чином, суд вважає, що сам по собі факт отримання позивачем професійного захворювання, з настанням таких негативних наслідків як визнання її особою з інвалідністю ІІІ-ої групи, з втратою 40% працездатності, з обмеженням щодо умов та характеру праці свідчать про те, ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237- 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004р. зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави.
У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення».
Оцінюючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд вважає доведеним належними, допустимим та достатніми доказами той факт, що позивач ОСОБА_1 під час виконання трудових обовязків на підприємстві відповідача отримала професійне захворювання, внаслідок чого їй заподіяно моральну шкоду, оскільки було ушкоджено її здоровя. У звязку з отриманим професійним захворюванням позивачу встановлено ступень втрати професійної працездатності 40%, та вона визнана особою з інвалідністю ІІІ групи. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач тривалий час відчуває фізичний біль, страждання та емоційні переживання, потребує постійного лікування. Крім того, вона позбавлена можливості займатися фізичною працею, постійно відчуває дискомфорт в особистому житті. Разом з тим, внаслідок професійного захворювання змінився звичайний спосіб життя позивача, оскільки вона вимушена звертатися в лікувальні заклади, проходити курси лікування, робити обстеження, отримувати консультації спеціалістів, в звязку з чим вона випробовує моральні страждання та повинна додавати додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.
Так як позовні вимоги позивача задоволені частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Але, враховуючи, що він не може бути менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тож, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80грн.
Керуючись ст. 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, , ст. ст. 4,5,12, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268,274-279 ЦПК України, суд ,-
Позовні вимоги ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»(місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 72, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00191230), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області(місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 12, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 41320207)про відшкодування моральної шкоди,- задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»(місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 72, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00191230) на користь держави судовий збір у розмірі 704,80грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідкам апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29 грудня 2018 року, та датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Суддя Андрюшина Л.А.