Дата документу 27.12.2018
Справа № 320/1321/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Міщенко Т.М.,

за участі секретаря Макаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_4

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її хрещеної матері ОСОБА_5, померлої 08.04.2016. Свій позов мотивує тим, що після смерті її хрещеної матері відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на квартиру № 6, що розташована в будинку № 12 по вул. Південній в смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області. Про це вказано в заповіті від 31.03.2014, який було складено на її імя за життя особисто ОСОБА_5. Подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини протягом встановленого законодавством шестимісячного строку вона не змогла у звязку з тим, що важко переживала втрату близької їй людини її хрещеної матері, тривалий час не могла думати про себе та не мала можливості подбати про прийняття після неї спадщини, здійснювала витрати з організації її поховання. У наведений час вона також доглядала за своїм батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який, маючи похилий вік, тяжко хворів та потребував постійного догляду, у звязку з хворобою ноги, він не міг ходити та самостійно себе обслуговувати. 21.07.2016 її батьку була виконана операція ампутація лівої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини стегна, 22.07.2016 її батько помер, не витримавши наслідків вказаної операції, після чого позивач займалась організацією поховання свого батька. 05.02.2017 померла мати позивача ОСОБА_7 Тяжко переживаючи втрату близьких родичів у такий короткий проміжок часу, позивач знаходилась у безпорадному та пригніченому стані, перенесла нервове потрясіння, внаслідок чого наведені обставини позбавили її можливості подбати про прийняття спадщини. 22.11.2017 вона отримала від приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу ОСОБА_8 лист № 360/02-14 від 16.11.2017, в якому сказано, що після смерті ОСОБА_5 було заведено спадкову справу № 20/2016 та запропоновано їй звернутися до суду із заявою для подовження строку прийняття спадщини, на що надати докази цього звернення.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що її хрещена матір ОСОБА_5 за своє життя склала на її імя заповіт, про який вона дізналася після закінчення шестимісячного терміну на подачу заяви для прийняття спадщини, отримавши 22.11.2017 від нотаріуса лист, в якому останній повідомив про наявність цього заповіту. За життя хрещеної матері вона мала з нею близькі родинні стосунки, приїжджала до неї, допомагала. ОСОБА_5 говорила їй про заповіт, однак вона не брала до уваги цю інформацію та сприймала це за балачки. Після смерті ОСОБА_5 організацією поховань займалася вона. Маючи хворого батька, який потребував постійного догляду та який внаслідок тяжкого захворювання помер, займаючись також організацією його поховань, доглядаючи за матірю, яка померла незабаром, переживаючи глибоку скорботу та нервове потрясіння, при цьому будучи матірю чотирьох дітей, вона не мала змоги подбати про себе та прийняти спадщину, тому просить суд визнати причини пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини поважними та визначити додатковий строк.

В додаткових письмових поясненнях позивач зазначила ще одну поважну причину пропуску строку на подання заяви для прийняття спадщини, а саме несвоєчасне повідомлення нотаріусом про наявність заповіту. Так, строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 визначено до 08.10.2016. Матеріалами спадкової справи встановлено, що нотаріус, який завів спадкову справу, встановив наявність заповіту померлої, складеного на її імя 16.08.2016. Запит до Мирненської селищної ради про надання копії заповіту було зроблено нотаріусом 07.09.2016, відповідь на запит нотаріус фактично отримала 16.09.2016. На цей час строк для подання заяви про прийняття спадщини не сплив. Виклик її як спадкоємця за заповітом було здійснено нотаріусом листом від 16.11.2017, фактично отримано 22.11.2017. Тобто виклик спадкоємця за заповітом безпідставно було зроблено вже більше ніж через рік після спливу строку для прийняття спадщини. Враховуючи те, що вона не знала про існування заповіту та не є спадкоємцем за законом, унеможливили вчасне інформування її про те, що вона є спадкоємцем, що як наслідок вплинуло на те, що позивач не змогла вчасно з поважної причини подати заяву про прийняття спадщини.

Представник позивача підтримав позов та пояснив, що в силу тяжких життєвих обставин, які склалися у позивача саме в період, виділений на подання заяви про прийняття спадщини, а саме захворювань та смерті близьких родичів, а також незнанням позивача про наявність заповіту, позбавили її можливості подати заяву у визначний законодавством шестимісячний строк. Про наявність заповіту вона дізналася тільки з листа нотаріуса в листопаді 2017 року. До суду звернулася з позовом в лютому 2018 року, оскільки збирала матеріали та докази для подання позовної заяви.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що є рідною онукою померлої ОСОБА_5 До 2013 року проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 з чоловіком та дітьми, тож маючи змогу, бачилася з бабусею щодня. В 2013 році переїхала з сімєю до м. Мелітополя та не мала змоги так часто бачитися. Після смерті свого батька сина ОСОБА_5, бабусі стало одиноко, в 2015 році стан її здоровя значно погіршився, тому відповідач зі своєю сестрою найняли сиділку для бабусі, яка приходила до неї щодня ранком та ввечері, годувала її та доглядала за нею. Приїжджаючи до бабусі, вона жодного разу позивача не бачила в її будинку. В 2014 році бабуся склала заповіт, вона була ображена на неї, оскільки вона переїхала до м. Мелітополя. Позивач останні роки за бабусею не доглядала, в серпні 2016 року вона дізналася про заповіт від нотаріуса та повідомила позивача про це, однак остання сказала, що їй нічого не потрібно і вона напише відмову від прийняття спадщини. Зазначила, що з серпня 2016 року позивачу було відомо про наявність заповіту, тому вважає причини пропуску позивачем строку на подачу заяви для прийняття спадщини, неповажними.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що відповідач, будучи рідною онукою померлої ОСОБА_5, проживала разом з нею змалку та поки не вийшла заміж і не переїхала з смт. Мирне Мелітопольського району до м. Мелітополя. Просила суд взяти до уваги те, що законодавець визначає спадкоємцями в першу чергу кровних родичів, ким позивач не являється. Крім того, при складанні заповіту померла ОСОБА_5 мала похилий вік, поганий стан здоровя та особисту образу на онуку, яка змінила своє місце проживання у звязку зі створенням сімї, тому під впливом цих факторів склала заповіт на імя позивача. Зазначає, що про наявність заповіту позивач дізналася вчасно, в серпні 2016 року, неодноразово повідомляла відповідача про те, що збирається відмовитися від прийняття спадщини, однак нічого не зробила. Позивач допустила свою бездіяльність самостійно, поважні причини для пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини відсутні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає за необхідне позовну вимогу задовольнити у звязку з наступним.

08 квітня 2016 року померла ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть /а.с.7/.

З копії спадкової справи № 20/2016, заведеної після смерті ОСОБА_5, вбачається, що спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті вказаної особи, є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка є онукою померлої /а.с.36/.

Відповідно до ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадщину за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Як зазначив відповідач, вона є єдиним спадкоємцем після смерті бабусі ОСОБА_5, адже її батько та рідний син ОСОБА_5 ОСОБА_9 помер, а її сестра та відповідно онука ОСОБА_5 ОСОБА_10 відмовилася від прийняття спадщини /а.с.41, зворот а.с.60/. Спадкоємець за заповітом позивач по справі у встановлений законом строк не подав заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 є матірю трьох неповнолітніх дітей, які знаходяться на її утриманні, що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

На підтвердження доводів відповідача свідок ОСОБА_10 показала, що ОСОБА_2 доводиться їй рідною сестрою, яка дізналася про заповіт від нотаріуса. ОСОБА_2 подзвонила ОСОБА_1 та повідомила про наявність заповіту на імя ОСОБА_1, на що ОСОБА_1 сказала, що не збирається приймати спадщину та має намір написати письмову відмову. По спливу часу ОСОБА_1 відмову від прийняття спадщини не писала, на дзвінки ОСОБА_2 не відповідала. Зазначила, що вона також дзвонила ОСОБА_1, яка їй в телефонній розмові повідомила, що вона дійсно знає про заповіт та не збирається приймати спадщину. На протязі останнього року життя бабусі за її доглядом піклувалися вона та її сестра ОСОБА_2, найняли сиділку.

Свідок ОСОБА_11 показав, що є чоловіком відповідача ОСОБА_2, останній рік життя ОСОБА_5 мала погане самопочуття, її онуки ОСОБА_2 та ОСОБА_10 піклувалися про неї, найняли сиділку для догляду за нею. В квітні 2016 року ОСОБА_5 померла, влітку її онучки дізналися від нотаріуса про заповіт. ОСОБА_12 подзвонила ОСОБА_1 та повідомила про наявність заповіту, ОСОБА_1 сказала, що відмовляється від заповіту та не претендує на заповідальне майно. Він зі своєю жінкою були впевнені, що ОСОБА_1 напише відмову, однак цього не відбулося, і тому він заїхав до ОСОБА_1 додому та остання повідомила йому, що на заповідальне майно не претендує, має свої життєві проблеми, а тому на має часу займатися питанням відмови від прийняття спадщини.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що в серпні 2015 року їй подзвонила ОСОБА_2 та попросила здійснювати нагляд за її бабусею ОСОБА_5 Вона 2 рази в день ходила до ОСОБА_5, годувала її їжею, яку привозили онучки померлої, прибирала в домі. Доглядала вона за нею до її смерті, за цей час вона не бачила жодного разу, щоб приїздила ОСОБА_1

Згідно заповіту, складеного 31 березня 2014 року в смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області, посвідченого секретарем Мирненської селищної ради Мелітопольського району Запорізької області ОСОБА_14, зареєстрованого у реєстрі за № 39, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, на випадок своєї смерті зробила таке заповідальне розпорядження: належну їй на праві приватної власності квартиру № 6, що знаходиться за адресою: смт. Мирне Мелітопольського району, вул. Південна, 12 та все її майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день її смерті буде належати їй і на що вона за законом матиме право ОСОБА_5 заповідає гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с.15/.

Відповідно ст.ст. 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Листом № 360/02-14 від 16.11.2017 нотаріус Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_8 повідомила ОСОБА_1 про те, що після померлої 08 серпня 2016 року ОСОБА_5 заведено спадкову справу № 20/2016; ОСОБА_5 на її імя 31 березня 2014 року був складений заповіт, але із заявою про прийняття спадщини за заповітом вона у встановлений термін до нотаріуса не звернулась, шестимісячний строк для прийняття спадщини пропустила; запропоновано ОСОБА_1 при наявності бажання прийняти спадщину після померлої ОСОБА_5 звернутися до суду для подовження строку прийняття спадщини та у встановлений рішенням суду термін подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини / а.с.65/.

Згідно наданих позивачем копій свідоцтв про смерть 22 липня 2016 року помер її батько ОСОБА_6, 05 лютого 2017 року померла її мати ОСОБА_7 /а.с.9, 10/.

На передодні смерті батька позивача ОСОБА_6 він перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії з 20.07.2016 по 22.07.2016 з діагнозом: Атеросклероз. Окклюзія стегново-підколінного сегменту зліва, гангрена лівої стопи та гомілки. Синдром ендогенної інтоксикації та полі органної дисфункції. 21.07.2016 виконана операція: ампутація лівої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини стегна. Донька ОСОБА_1 доглядала свого батька ОСОБА_6 щодня /а.с.14/.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Щодо доводів сторони відповідача про те, що позивач знала про наявність заповіту на її імя, суд відноситься критично, оскільки відповідачем не було надано допустимих та належних доказів, які б підтверджували цей факт.

В свою чергу, посилання сторони позивача про те, що про існування заповіту їй стало відомо з повідомлення нотаріуса, підтверджується листом № 360/02-14 від 16.11.2017 нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_8, яким ОСОБА_1 була повідомлена про наявність заповіту, складеного ОСОБА_5 на її користь.

При вирішенні цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Як зазначив позивач, строк на подачу заяви про прийняття спадщини пропущений у звязку з тим, що про наявність заповіту після смерті ОСОБА_5 вона дізналася від нотаріуса вже після спливу шестимісячного строку, в цей період вона здійснювала догляд за хворими батьками, а потім займалася організацією їх поховання.

Отримавши листа від нотаріуса, позивач зібрала докази по справі та одразу звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання зави на прийняття спадщини.

На підтвердження зазначених доводів позивача свідок ОСОБА_15 показав, що позивач доводиться жінкою його брата, померлу ОСОБА_5 знав дуже близько, ходили один до одного в гості, підтримували теплі дружні стосунки. Зазначив, що ОСОБА_1 постійно доглядала за ОСОБА_5, організовувала похорони своєї хрещеної матері, потім захворів її батько, якому робили дві операції. ОСОБА_1 постійно здійснювала догляд за ним, після його смерті займалася похованням та продовжувала доглядати за захворілою матірю. Про заповіт ОСОБА_1 дізналася тільки від нотаріуса вже після спливу строку на подачу заяви про прийняття спадщини.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що знає позивача з 2007 року, вони підтримували дружні стосунки. В квітні 2016 року померла хрещена матір ОСОБА_1, з якою ОСОБА_1 мала дуже теплі та дружні стосунки. В цей період часу у ОСОБА_1 захворів батько, їй було не до спадщини.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, враховуючи їх обєктивний характер, наявність передбачених у позивача законом правових підстав для наслідування за заповітом та, виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності, а також, враховуючи, що задоволення позову не порушує прав або законних інтересів інших осіб, позов слід задовольнити та визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 тривалістю один місяць.

Керуючись ст.ст. 55,124 Конституції України, ст.ст.12, 13, 76-81, 247, 263-265, 354 ЦПК України, 1261, 1266, 1270, 1272 ЦК України, рішенням Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, суд,-

вирішив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити повністю.

Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла 08.04.2016.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справі, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29 грудня 2018 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7.

Суддя: