Справа №461/5004/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2018 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача начальника сектору «Контролю за порядком дотримання регламентованого вїзду в пішохідну зону» ЛКП «Муніципальна варта» ОСОБА_5, Управління безпеки міста Львівської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

09.07.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача начальника сектору «Контролю за порядком дотримання регламентованого вїзду в пішохідну зону» ЛКП «Муніципальна варта» ОСОБА_5, Управління безпеки міста Львівської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок наїзду на болард.

Свої вимоги мотивує тим, що володіє на праві приватної власності автомобілем марки «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. 17 лютого 2017 року о 10 год. 45 хв. ОСОБА_2, керуючи своїм автомобілем, на перехресті вул. Братів Рогатинців - пл. Міцкевича у м. Львові, здійснив наїзд на болард, що призвело до його підняття та пошкодження автомобіля, чим позивачу завдано матеріальних збитків на суму 112718,18 грн. Зазначає, що відповідальним за своєчасне вжиття заходів щодо забезпечення належної системи болардів та його комплектуючих є посадова особа ЛПК «Муніципальна варта» - ОСОБА_5 Постановою Галицького районного суду м. Львова від 12 липня 2017 року встановлено вину начальника сектору «Контролю за порядком дотримання регламентованого вїзду в пішохідну зону» ЛКП «Муніципальна варта» ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 139 КУпАП.

Таким чином, оскільки дану територію обслуговує ЛКП «Муніципальна дружина» (Ухвалою ЛМР перейменована на ЛКП «Муніципальна варта»), відповідальність за належний стан болардів несе посадова особа вказаного комунального підприємства, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача 112718,18 грн. матеріальної шкоди. Окрім того, ОСОБА_2 просить стягнути 5000,00 грн. маральної шкоди, завданої йому внаслідок порушення звичного способу життя, оскільки проведення вимушеного незапланованого ремонту автомобіля вимагало додаткових затрат, часу та коштів.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 12 липня 2018 року позовна заява була залишена без руху у звязку з несплатою судового збору. На виконання вимог вказаної ухвали позивач через канцелярію суду 27.07.2018 року долучив до матеріалів справи квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27 липня 2018 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

04 вересня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими. Покликаючись на Узагальнений науково-консультативний висновок Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суду України, зазначає, що обставини, вказані в описовій та мотивувальній частинах постанови Галицького районного суду м. Львова від 12 липня 2017 року не можуть бути використані як преюдиційні в порядку ст. 82 ЦПК України, оскільки суд, закриваючи провадження у справі, не встановлює вини особи. Окрім того, при розгляді справи ОСОБА_5 присутнім не був, повістки про виклик йому не надходили, про постанову Галицького районного суду м. Львова від 12 липня 2017 року дізнався із матеріалів даної позовної заяви. Вказує, що постанова буде оскаржена ОСОБА_6 до суду вищестоящої інстанції на предмет недоведеності обставин, які перелічені в її описовій та мотивувальній частинах.

Також представник відповідача ставить під сумнів Висновок № 61 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ, оскільки такий датується 29 травня 2017 року, тобто фактично через півроку після описаної у позові події. Зазначає, що після вчинення ДТП позивач не звернувся до ЛКП «Муніципальна варта» із пропозицією про складання двостороннього акту про пошкодження автомобіля у присутності представника відповідача, а тому із поданих позивачем документів не можна отримати достовірні відомості стосовно того, чи були усі, виявлені 29 травня 2017 року пошкодження отримані автомобілем саме 17 лютого 2017 року.

Окрім того, позивачем не вказано, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір моральної шкоди, не надано жодного доказу підтверджуючого факт завдання йому моральної шкоди. При цьому, позивач у позовній заяві не наводить жодних конкретних негативних наслідків немайнового характеру (наприклад, погіршення стану здоров'я, порушення соціальних зв'язків, тощо) та доказів їх наявності /а.с. 49-52/.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12 вересня 2018 року розгляд справи відкладено, у зв'язку з першою неявкою в судове засідання учасників справи, яких повідомлено про дату, час і місце судового засідання, які повідомили про причини неявки.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві. Просили позов задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечила з підстав, викладених у відзиві, просила відмовити у задоволення позову.

Треті особи та їх представники у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. На підставі ч.1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, які є достатніми для прийняття рішення.

Враховуючи пояснення сторін, покази свідка, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали справи про адміністративне правопорушення № 461/3494/17, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ 567325 власником автомобіля «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1, є ОСОБА_2 /а.с. 12/.

Як встановлено в судовому засіданні, 17 лютого 2017 року о 10 год. 45 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1, на перехресті вул. Братів Рогатинців - пл. Міцкевича у м. Львові, здійснив наїзд на болард, внаслідок чого вказаний автомобіль було пошкоджено.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_2 повідомив, що вранці 17 лютого 2017 року, коли переїжджав перехрестя вул. Братів Рогатинців - пл. Міцкевича наїхав на болард, який під час руху автомобіля піднявся. Зазначив, що ОСОБА_5 був присутній під час складення акту, він вину визнав, сказав, що таке буває, це техніка. З приводу моральної шкоди пояснив, що пошкодження автомобіля спричинило незручності його сімї, оскільки він є батьком чотирьох дітей, які відвідують садочок, гуртки, був позбавлений можливості вести звичайний спосіб життя.

За фактом пошкодження автомобіля інспектором Управління патрульної поліції у м. Львові ДПП 10 травня 2018 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР №204304 відносно начальника сектору «Контролю за порядком дотримання регламентованого вїзду в пішохідну зону» ЛКП «Муніципальна варта» ОСОБА_5 за ч.2 ст. 139 КУпАП.

Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_5, будучи посадовою особою ЛКП «Муніципальна дружина», який уповноважений забезпечувати керівництво охоронниками відділу «контролю за благоустроєм міста» відповідальними за роботу системи вїзду/виїзду в пішоходну зону центральної частини міста, 17.02.2017 року о 10:45 год. на перехресті вул. Братів Рогатинців пл. Міцкевича у м. Львові своєчасно не вжив заходів щодо забезпечення належного стану системи болардів та його комплектуючих, що під час руху автомобіля марки «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 над болардом призвело до його підняття, чим було створено перешкоду для руху та призвело до пошкодження даного автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та чим завдано матеріальних збитків.

Вказаний протокол був підписаний ОСОБА_5 та останній був з ним ознайомлений.

Згідно постанови Галицького районного суду м. Львова від 12 липня 2017 року вбачається, що суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_5 наявні ознаки правопорушення, передбаченого ч.2 ст.139 КУпАП. Однак, оскількина час розгляду справи закінчився строк притягнення до адміністративної відповідальності, передбачений ст.38 КУпАП, провадження у справі було закрито /а.с. 9/. Постанова вступила в законну силу 24.07.2017 року.

З приводу покликання представника відповідача на Узагальнений науково-консультативний висновок Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суду України, згідно якого при закритті провадження вина не встановлюється, суд зазначає, що такий був складений 08 листопада 2017 року, а вищевказана постанова прийнята 12 липня 2017 року, відтак суд не міг покликатися на вказаний висновок.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено та сторонами не оспорюється, той факт, що 17.02.2017 року при переїзді у пішохідну зону центральної частини міста, на перехресті вул. Братів Рогатинців пл. Міцкевича у м.Львові автомобіль «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 наїхав на болард, який під час руху автомобіля піднявся, що призвело до пошкодження транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль був оглянутий експертом 21 лютого 2017 року, що підтверджується ОСОБА_7 №61 огляду транспортного засобу.

У відповідності до висновку №61 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ, складеного 29 травня 2017 року експертом-товарознавцем ОСОБА_8, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 становить 112718,18 грн. /а.с. 17-22/.

Згідно Положенням про порядок регламентованого вїзду транспортних засобів у пішохідну зону центральної частини м. Львова, обмеженої пр. Свободи, пл. Торговою, пл. Д.Галицького, вул. Підвальною, вул. Валовою, пл. А.Міцкевича, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 05.12.2014 року №929 регламентований в'їзд у пішохідну зону здійснюється, зокрема через вул. вул. Братів Рогатинців (у напрямку площі ОСОБА_7). Регламентований в'їзд у пішохідну зону і виїзд з неї здійснюється через спеціальні технічні пристрої боларди. Посадові особи Львівського комунального підприємства «Муніципальна дружина» у межах наданих повноважень здійснюють контроль та нагляд за дотриманням правил благоустрою на території пішохідної зони (п.5,7, 26).

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 24.06.2016 року №493 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 05.12.2014 року №929» на Львівське комунальне підприємство «Муніципальна дружина» покладено обовязок забезпечити надання послуг, передбачених «Положенням про порядок регламентованого вїзду транспортних засобів у пішохідну зону центральної частини м. Львова» (п.3).

Згідно Наказу Львівського комунального підприємства «Муніципальна дружина» №38/1 від 24 червня 2016 року ОСОБА_5 охоронника відділу «Контролю за благоустроєм міста» уповноважено забезпечити належний технічний стан системи болардів та його комплектуючих.

Згідно Ухвали Львівської міської ради №2355 від 14.09.2017 року Львівське комунальне підприємство «Муніципальна дружина» перейменовано на Львівське комунальне підприємство «Муніципальна варта».

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідальність за вжиття заходів щодо забезпечення належного стану системи болардів покладено на посадову особу Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта» ОСОБА_5.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 1166 ЦК України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до положень ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Відповідно до розяснень, які містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, ч. 2 ст. 1166 ЦК України передбачає, що вина заподіювача шкоди припускається, тобто обовязок доведення відсутності вини покладається на нього самого, до цього часу він вважається винним; обсяг відшкодування шкоди не залежить від завдання шкоди умисно чи необережно, тобто береться до уваги тільки наявність вини, а не її форма. Тільки у випадках, встановлених законом, відповідач може бути звільнений від обовязку відшкодовувати завдану шкоду за відсутності його вини, наприклад, в результаті непереборної сили, тобто надзвичайної і невідворотної зовнішньої події, яка повністю звільняє відповідача від відповідальності за заподіяну шкоду (це явища суспільного характеру і вибухи епідемій, епізоотій, стихійні лиха та інше).

Отже для відшкодування шкоди за правилами даної норми необхідно довести такі факти:

а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, суд вважає доведеним, що матеріальна шкода заподіяна ОСОБА_2, внаслідок винної бездіяльності ЛКП «Муніципальна дружина». Відтак з відповідача на користь позивача підлягаю стягненню матеріальна шкода у розмірі 112718,18 грн.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. суд виходить з наступного.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивач зазначає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди він зазнав душевних страждань та був порушений звичний спосіб його життя.

Відповідно до встановлених ст. 1167 ЦК України загальних підстав для покладення відповідальності на заподіювача моральної ( немайнової ) шкоди необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", що містяться в п.п.4, 5 цієї постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Під час судового розгляду справи, суду не надано доказів, що доводять ті обставини, на які посилався позивач, як на підстави своїх вимог, зокрема тривалість та розмір моральних страждань, не доведено з чого виходить позивач при визначенні моральної шкоди саме в розмірі 5 000 грн. якими доказами це підтверджується.

У зв'язку з цим суд відхиляє вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки така не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Вирішуючи питання, стягнення судових витрат суд, виходить з наступного.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи позивач сплатив судовий збір в розмірі 1831,98 грн. (1127,18 грн. +704,80 грн.), згідно квитанції №0.0..1 від 27.07.2018 року /а.с. 44/ за дві позовні вимоги.

Позов підлягає задоволенню в частині позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 112718,18 грн.

Згідно Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за позовну вимогу немайнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Враховуючи вищевикладене, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 1127,18 грн., що складає 1% від 112718,18 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 22, 23, 1172, 1192, 1166, 1167 Цивільного код кусу України, ст.ст. 8-14, 76-82, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта» (місце знаходження: 79008, м.Львів, вул. Зелена, 9, ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: 79068, м. Львів, вул. Г.Мазепи, 13а/221, РНОКПП НОМЕР_2, паспорт серії КВ 369906, виданий 08.02.2000 року Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, ІНФОРМАЦІЯ_1) 112718 (сто дванадцять тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 18 копійок матеріальної шкоди.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта» (місце знаходження: 79008, м.Львів, вул. Зелена, 9, ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: 79068, м. Львів, вул. Г.Мазепи, 13а/221, РНОКПП НОМЕР_2, паспорт серії КВ 369906, виданий 08.02.2000 року Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, ІНФОРМАЦІЯ_1)1127 (тисяча сто двадцять сім) гривень 18 копійок судового збору.

В решті частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: ОСОБА_2, місце реєстрації: 79068, м. Львів, вул. Г.Мазепи, 13а/221, РНОКПП НОМЕР_2, паспорт серії КВ 369906, виданий 08.02.2000 року Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач: Львівське комунальне підприємство «Муніципальна варта», місце знаходження: 79008, м.Львів, вул. Зелена, 9, .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: начальник сектору «Контролю за порядком дотримання регламентованого вїзду в пішохідну зону» ЛКП «Муніципальна варта» ОСОБА_5, місце знаходження: 79008, м.Львів, вул. Зелена, 9.

Управління безпеки міста Львівської міської ради, місце знаходження: 79008, м.Львів, пл. Ринок, 1, .

Суддя Зубачик Н.Б.