Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/6989/17 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 30 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Микитюк О.Ю., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/6989/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 30 січня 2018 року, яке ухвалено суддею Полонцем С.М.в місті Житомир

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, з урахуванням змін позовних вимог від 14.08.2017 р. та просив стягнути з відповідачів матеріальну шкоду по 75,00 грн. з кожного та моральну шкоду в наступних розмірах: з ОСОБА_3 40000,00 грн., ОСОБА_4 120000,00 грн., ОСОБА_5 25000,00 грн., ОСОБА_6 15000,00 грн., ОСОБА_7 40000,00 грн., а всього 200300,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 28.12.2016 р. по АДРЕСА_1 між ним та відповідачами виник конфлікт, під час якого йому завдано тілесних ушкоджень. Зазначає, що внаслідок нанесення тілесних ушкоджень поніс матеріальні витрати на купівлю медикаментів на суму 180,00 грн. та прання одягу, забрудненого внаслідок повалення на землю, в сумі 120,00 грн. та моральну шкоду, яка полягає у значному погіршенні психологічного та фізичного стану та оцінюється позивачем у розмірі 200000,00 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

Позивач, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов в повному обсязі. При цьому зазначає, що при вирішенні справи судом не взяті до уваги всі надані ним докази, зокрема, відеозапис, який встановлює дійсні обставини справи щодо завдання шкоди. Суд не врахував, що постанова слідчого від 18.01.2018 р. про закриття кримінального провадження не була отримана скаржником та на даний час оскаржується в суді. Також суд не оцінив критично висновок експерта №2668 від 12.12.2017 р.

В судовому засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачі проживають по сусідству з позивачем: у будинку НОМЕР_1 ОСОБА_3, у квартирі НОМЕР_2 ОСОБА_5, у квартирі НОМЕР_3 ОСОБА_6 Пізніше був залучений до участі у справі відповідач ОСОБА_7, який проживає в смт Озерне. Між мешканцями вказаних будинків тривалий час існують неприязні стосунки, зокрема, причиною таких відносин є неможливість дійти спільної згоди щодо використання земельної ділянки, що слугує для підїзду автотранспорту та знаходиться поруч із вказаними будинками.

ОСОБА_2 неодноразово звертався до Житомирської міської ради з приводу встановлення за вказаною адресою дорожнього знаку «стоянка заборонена» для заборони використання вказаної земельної ділянки власниками автомобілів, які приїжджають до його сусідів.

28.12.2016 року близько 10 год. 30 хв. працівники КП «Житомирміськсвітло» на спецавтомобілі вказаного підприємства прибули за адресою: АДРЕСА_1, де на бетонному стовпі освітлення почали монтувати дорожній знак «стоянка заборонена».

Мешканці провулку 2-го Чуднівського заперечували проти таких дій та вимагали демонтувати вказаний дорожній знак у звязку з тим, що його встановлення порушує інтереси інших мешканців цього провулку.

Позивач ОСОБА_2 навпаки, наполягав на встановленні такого знаку і просив працівників КП «Житомирміськсвітло» залишити його там, де вони його обладнали.

Розбіжності у поглядах на застосування знаку «стоянка заборонена» переросли у сварку між сусідами.

В ході цих суперечок ОСОБА_2 застосував балончик із сльозогінним газом, струмінь якого розпилив в бік обличчя ОСОБА_3, яка наблизилась до нього. В подальшому, для захисту своєї матері, в суперечку з ОСОБА_2 вступив ОСОБА_4, який за допомогою фізичної сили намагався запобігти розпилюванню сльозогінного газу. В ході суперечки із ОСОБА_4 та ОСОБА_2 останньому були заподіяні легкі тілесні ушкодження.

Постановою слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області Грабовського Д.О. від 18.01.2018 р. закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0007855 від 29.12.2016 р., у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 протиправних діянь, спрямованих на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2 та вчинення хуліганських дій, направлених на грубе порушення громадського порядку.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності вини відповідачів та відсутності причинно-наслідкового звязку між фактом заподіяння легких тілесних ушкоджень і розладом здоровя позивача, а відтак, відсутністю підстав для морального відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов'язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової та моральної шкоди.

Зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 ЦК України.

За змістом статей 1166, 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спорів про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в заподіянні.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанцій, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача майнової та моральної шкоди, оскільки протиправність дій відповідачів, наявність причинного зв'язку між шкодою і їх протиправним діянням та вини останніх в її заподіянні матеріалами справи не підтверджується.

Слід зазначити, що в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно поклав в основу рішення постанову слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області від 18.01.2018 року про закриття кримінального провадження у звязку з відсутністю в діях відповідачів протиправних діянь, яка на момент ухвалення рішення оскаржувалась позивачем в суді, через, що суд повинен був зупинити провадження у даній справі, висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають. Так суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на момент його ухвалення.Крім того, виходячи з положень ст. 210 ЦПК України, яка передбачає зупинення провадження у справі до на стадії її розгляду по суті тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 ч.1 ст. 251 ЦПК України, районний суд, з урахуванням строків розгляду даної справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі.

Крім того, під час апеляційного розгляду було встановлено, що після скасування ухвалою суду від 28.02.2018 року вищевказаної постанови, постановою слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області від 28.04.2018 року повторно була винесена постанова про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, яка також ухвалою слідчого судді від 04.06.2018 року була скасована і досудове розслідування по факту заподіяння тілесних ушкоджень позивачу триває і на даний час.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду районного суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів з їх оцінкою.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 січня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 липня 2018 року.

Головуючий: Судді: