Справа № 750/9030/17
Провадження № 2/750/1540/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в:

15 вересня 2017 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором у сумі 56787 грн. 26 коп.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали частково, а саме в частині заборгованості по тілу кредиту в сумі 5148 грн. 55 коп. В іншій частині позовних вимог відповідач просив відмовити, оскільки через недбалість працівників банку стороння особа шахрайським шляхом заволоділа кредитними коштами з його рахунку, про що він одразу ж повідомив банк. Крім того, відповідач вважає неправомірним збільшення банком кредитного ліміту по його кредитному рахунку, оскільки з відповідною заявою до банку він не звертався. Також, відповідач посилається на те, що банк нарахував відсотки за користування кредитом, хоча кредитними коштами він не користувався, адже коштами заволоділа стороння особа шахрайським шляхом. Відповідач зазначив, що позивачем заявлені вимоги поза межами строку позовної давності, наслідки пропуску якого він просить застосувати. Крім того, відповідач зазначив, що стягнення одночасно пені та штрафів за невиконання грошового зобовязання суперечить закону та буде подвійним стягненням.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження № 0006312, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав анкету-заяву від 07 липня 2010 року (а/с 6), згідно якої отримав кредит в сумі 5500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг (п. 2.1.1.2.3; 2.1.1.2.4), після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

За таких обставин, посилання відповідача на те, що банк без його заяви збільшив кредитний ліміт, суд вважає безпідставним, так як така умова передбачена п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, до яких відповідач приєднався, підписавши анкету-заяву.

Крім того, власник картрахунку зобовязаний стежити за витратою коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (п. 2.1.1.5.7 Умов та Правил надання банківських послуг).

Пунктом 1.1.1.63 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що овердрафт короткостроковий кредит, який банк надає клієнту у разі, якщо сума операції за платіжною карткою перевищує суму залишку коштів на його рахунку, в розмірі ліміту кредитування.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг, на боргові зобовязання за кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік.

Крім того, згідно п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобовязаний у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі прострочених кредитах і овердрафту), оплатити винагороди банку.

Водночас, згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору (500 грн. + 5% від суми позову).

Згідно з ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначено позивачем, відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 31 серпня 2017 року утворилася заборгованість в сумі 56787 грн. 26 коп., з якої 5148 грн. 55 коп. заборгованість за кредитом, 45208 грн. 36 коп. заборгованість по процентам, 3250 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. штраф (фіксована частина), 2680 грн. 35 коп. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком (а/с 4-5).

Відповідач визнав наявність боргу по тілу кредиту, проте заперечує проти стягнення відсотків, посилаючись на те, що кредитними коштами він не користувався.

Проте, з матеріалів кримінального провадження № 0006312, а саме з постанови про закриття кримінального провадження від 22.01.2015 вбачається, що 13.11.2014 близько 18 год. невстановлена особа, зловживаючи довірою відповідача, під приводом плати за працевлаштування шахрайським шляхом заволоділа грошима в сумі 3000 грн., які потерпілий, знаходячись у м. Чернігові, перерахував на вказаний невстановленою особою рахунок. В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_2 передав гроші без будь-якого письмового підтвердження, добровільно, без примусу з метою працевлаштування, у звязку з чим кримінальне провадження закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Вказана постанова на час розгляду справи судом не оскаржена.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач розпорядився кредитними коштами на свій розсуд, а тому банк правомірно нарахував відсотки згідно умов договору, правильність нарахування яких відповідачем не спростовано.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобовязання за договором не виконав, наявну заборгованість у добровільному порядку не погасив, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту та відсоткам підлягають задоволенню.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової) слід врахувати наступне.

Відповідачем зазначено, що позивач нарахував пеню поза спеціальним строком в один рік позовної давності, як це передбачено ст. 258 Цивільного кодексу України, тобто фактично заявлено про застосування наслідків пропущення строку позовної давності.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність.

Так, п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 15 вересня 2017 року, надіславши його поштовим відправленням (а/с 41), а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути пеню, яка нарахована до сплати за період з 31.08.2016 по 31.08.2017 включно в сумі 1300 грн.

Крім того, за положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17.

Таким чином, суд дійшов висновку, що стягнення одночасно пені і штрафів, нарахованих за порушення строків проведення сплати коштів за кредитом, не відповідає вимогам закону та є подвійним стягненням, тому у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача штрафів слід відмовити.

Отже, у звязку з частковим задоволенням позову, загальна сума заборгованості, з урахування тіла кредиту, процентів та пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за договором становить 51656 грн. 91 коп.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» (місцезнаходження юридичної особи: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи - 14360570) заборгованість за договором у сумі 51656 грн. 91 коп. (пятдесят одна тисяча шістсот пятдесят шість гривень 91 коп.).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» 1455 грн. 52 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28.08.2018.

Суддя