Постанова

Іменем України

27 серпня 2018 року

м. Київ

справа №359/9318/16-ц

провадження № 61-31269св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач- ОСОБА_6,

третя особа - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2017 року в складі судді Муранової-Лесів І. В. та на ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 червня 2017 року в складі колегії суддів: Приходько К. П., Голуб С. А., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позову зазначала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_7, 1998 року народження. Після розірвання шлюбу дочка проживає з нею.

Вказувала, що дочка продовжує навчання у Національному університеті харчових технологій та потребує матеріальної допомоги. Після досягнення дитиною повноліття відповідач матеріальну допомогу не надає.

Посилаючись на те, що матеріальний стан ОСОБА_6 поліпшився, і він має змогу надавати дочці матеріальну допомогу, просила стягнути з нього аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від його доходу до закінчення дочкою навчання чи до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку - яка з цих обставин настане першою.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської обалсіт від 05 квітня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання в розмірі 1/6 частини від його доходу щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення дочкою навчання чи до досягнення ОСОБА_7 двадцятитрьохрічного віку. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/6 частини від доходу відповідача, суд першої інстанції врахував його матеріальний стан, наявність на його утриманні трьох неповнолітніх дітей та дружини, яка перебуває у декретній відпустці. Оскільки розмір заробітної плати відповідача збільшився, аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, в розмірі 1/6 від частини доходу в грошовому вираженні від раніше сплачених аліментів не зменшиться.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 07 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_7 продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач спроможний надавати доньці таку допомогу. Під час визначення розміру аліментів суд першої інстанції врахував можливість сплати відповідачем аліментів на повнолітню дочку в розмірі 1/6 частини від його доходу, оскільки відповідач працює водієм, отримує мінімальну заробітну плату, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та дружину, яка перебуває у декретній відпустці.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У липні 2017 року представник ОСОБА_4, ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх судових інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх судових інстанцій не встановили фактичних обставин у справі, не врахували матеріальний стан відповідача, який значно покращився, можливість надавати дочці матеріальну допомогу саме в розмірі 1/4 частини від його доходу, не врахували, що сімейний стан відповідача після припинення сплати ним аліментів та досягнення дочкою повноліття не змінився.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу.

Заперечення або відзив на касаційну скаргу не надходили.

29 травня 2018 року справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що з червня 1998 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

26 вересня 2000 року шлюб між сторонами розірвано.

ОСОБА_7 є студенткою першого курсу денної форми навчання Національного університету харчових технологій. Орієнтовна дата закінчення навчання 30 червня 2020 року.

До досягнення ОСОБА_7 повноліття позивач сплачував аліменти в розмірі 1/4 частини від його доходу, який складав 1 700 грн.

Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_6 у січні 2017 року його дохід збільшився до 3 250 грн.

Після досягнення ОСОБА_7 повноліття відповідач матеріальної допомоги не надає.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання або досягнення двадцятитрьохрічного віку. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили з того, що ОСОБА_7 продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач спроможний надавати таку допомогу дочці.

Під час визначення розміру аліментів суди врахували, що розмір аліментів на утримання дочки до її повноліття в грошовому вираженні складав в листопад-грудні 2016 року - 459,30 грн. та 491,10 грн. Ураховуючи, що розмір заробітної плати відповідача в січні 2017 року збільшився до 3 250 грн, сума аліментів в грошовому вираженні в розмірі 1/6 частки заробітку відповідача не зменшиться. Крім того, суди врахували матеріальний стан відповідача, знаходження на його утриманні трьох неповнолітніх дітей та дружини, яка знаходиться у декретній відпустці та що ОСОБА_4 не надала доказів розміру фактичних щомісячних витрат на утримання повнолітньої дочки.

Доводи касаційної скарги про те що суди не врахували можливість надання відповідачем матеріальної допомоги повнолітній дочці саме в розмірі 1/4 частини від його доходу та що сімейний стан відповідача після припинення сплати ним аліментів та досягнення дочкою повноліття не змінився, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються встановленими судом обставинами.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи та незгоди з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують і підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. І. Крат