№ 207/3908/18
№ 2/207/1901/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Подобєд О.К.

при секретарі Онищенко Н.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Камянське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади Кам'янської міської ради про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Територіальної громади Кам'янської міської ради про визнання права власності, посилаючись на те, що вона з 1992 року і по теперішній час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1994 року, виданого Центральною комісією по приватизації житлового фонду ВО «ПХЗ», вищезазначена квартира на праві спільної часткової власності належить їй, ОСОБА_2, ОСОБА_3. ОСОБА_2 помер 16.05.2001 року. ОСОБА_3 померла 16.04.2004 року. Після їхньої смерті спадщину ніхто не прийняв. З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати за нею право власності на квартиру.

Позивачка у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити.

Представник відповідача Територіальної громади Кам'янської міської ради у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти прийняття рішення не заперечував.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено наступне.

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1994 року, виданого Центральною комісією по приватизації житлового фонду ВО «ПХЗ», квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

16.05.2001 року помер ОСОБА_2, який був рідним дядьком баби позивачки, що підтверджується свідоцтвом про смерть .

16.04.2004 року померла ОСОБА_3, яка була рідною тіткою баби позивачки, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Спадкоємці які б прийняли спадщину після їх смерті відсутні.

З 07.07.1992 року ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживає, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою №2/28519 від 04.10.2018 року про реєстрацію та склад сімї. Окрім неї в квартирі зареєстровані її неповнолітні діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Проживаючи в квартирі, позивач сплачує комунальні послуги, несе витрати по якісному поліпшенню квартири, що підтверджується доказами: квитанціями про сплату комунальних послуг, договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п.13 Постанови).

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови).

Отже, враховуючи, що позивач понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися квартирою №5 в будинку 59 по проспекту Конституції в м. Камянське Дніпропетровської області, а відповідач не заперечує про визнання права власності, суд вважає за можливе визнати право власності.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади Кам'янської міської ради про визнання права власності задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 загальною площею 37,0 м.кв., житловою площею 21,1 м.кв.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Подобєд О.К.