Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 568/387/16-ц

провадження № 61-5192св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 червня 2016 року у складі судді Бірука В. О. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 23 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Ковалевича С. П., Бондаренко Н. В., Рожина Ю. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області, про визнання неправомірними дій щодо реєстрації третьої особи у квартирі, яка є предметом іпотеки, зняття з реєстраційного обліку та виселення.

Позовну заяву мотивовано тим, що 07 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ROWWGK, згідно з яким ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 32 285,42 доларів США для придбання нерухомого майна на строк до 07 серпня 2018 року.

З метою забезпечення виконання відповідачем умов кредитного договору 07 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки квартири № ROWWGK, за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 березня 2010 року у складі судді Бірука В. О. позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 07 серпня 2008 року № ROWWGK у розмірі 231 790 грн 94 коп. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом укладення від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 та зобов'язано відділ у справах громадянства та реєстрації фізичних осіб Радивилівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Рівненській області зняти ОСОБА_1 з реєстраційного обліку.

Оскільки відповідач без достатньої правової підстави та без повідомлення позивача вселила у квартиру АДРЕСА_1 неповнолітню дочку ОСОБА_2, банк просив визнати неправомірними дії ОСОБА_1 щодо реєстрації дитини у квартирі, яка є предметом іпотеки за договором іпотеки квартири від 07 серпня 2008 року № ROWWGK, виселити неправомірно зареєстровану ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 та зняти її з реєстраційного обліку.

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 червня 2016 року провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області, в частині вимог про виселення закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 13 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 07 травня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області, про виселення. Оскільки спір між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже розглянуто, то суд дійшов висновку про те, що спір у цій справі в частині виселення підлягає закриттю.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 23 серпня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, скасовано ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 червня 2016 року та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» зверталось до суду з позовом про виселення ОСОБА_1 з підстав неналежного виконання умов кредитного договору, за наслідками розгляду якого ухвалено заочне рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 березня 2010 року про звернення стягнення на спірну квартиру та виселення матері ОСОБА_2 - ОСОБА_1 Однак, звертаючись до суду з позовом у цій справі, ПАТ КБ «ПриватБанк» заявляв позовні вимоги про виселення з інших підстав, а саме у зв'язку із неправомірним вселенням дитини.

Заочним рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 червня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області, про визнання неправомірними дій щодо реєстрації третьої особи у квартирі, яка є предметом іпотеки, зняття з реєстраційного обліку та виселення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підставі рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 березня 2010 року, що набрало законної сили, у рахунок погашення кредитної заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, знято з реєстраційного обліку та виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1. Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з батьків, з ким вона проживає. Оскільки неповнолітня ОСОБА_2 була зареєстрована у спірній квартирі до ухвалення Радивилівським районним судом Рівненської області рішення про виселення її матері - ОСОБА_1, то дії останньої не підлягають визнанню неправомірними.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 23 серпня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, заочне рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що місцем проживання дитини у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. ОСОБА_1 правомірно зареєструвала свою малолітню дочку ОСОБА_2 за місцем свого проживання - у квартирі АДРЕСА_1. Обов'язок реєстрації громадян за місцем свого проживання передбачений положеннями Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та не може бути обмежений чи змінений на підставі цивільно-правових угод. Крім того, ОСОБА_1 не є службовою особою, дії якої можуть бути визнані судом протиправними.

ПАТ КБ «ПриватБанк» у касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили всіх фактичних обставин справи, неправильно визначений характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, що призвело до ухвалення незаконного рішення у справі. Реєстрація місця проживання дитини у квартирі, яка передана в іпотеку, відбулась після укладення договору іпотеки між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, тому такі дії відповідача підлягають визнанню неправомірними. Суди першої та апеляційної інстанцій залишили поза увагою ту обставину, що зняття з реєстраційного обліку осіб є захистом прав іпотекодержателя та здійснюється на підставі рішення суду.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ROWWGK, згідно з яким ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 32 285,42 доларів США для придбання нерухомого майна на строк до 07 серпня 2018 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 07 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки квартири № ROWWGK, за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 березня 2010 року у складі ОСОБА_3 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 07 серпня 2008 року № ROWWGK у розмірі 231 790 грн 94 коп. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 та зобов'язано Відділ у справах громадянства та реєстрації фізичних осіб Радивилівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Рівненській області зняти ОСОБА_1 з реєстраційного обліку.

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов, складеним 24 грудня 2014 року уповноваженими особами Служби у справах дітей Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області, у квартирі АДРЕСА_1 відключено всі комунікації, відсутні меблі та речі особистого вжитку.

Відповідно до довідки Радивилівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області від 02 червня 2016 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, - з 24 вересня 2008 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, - з 10 січня 1998 року, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, - з 26 листопада 2008 року по цей час. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, знята з реєстраційного обліку 05 грудня 2012 року на підставі судового рішення.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, передбаченому цим Законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Стаття 109 Житлового кодексу Української РСР регулює порядок виселення з жилих приміщень.

Разом з тим відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із статтею 4 ЦПК України 2004 року здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною першою статті 11 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про визнання неправомірними дій щодо реєстрації третьої особи у квартирі, яка є предметом іпотеки, зняття з реєстраційного обліку та виселення.

Суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дій ОСОБА_1 щодо реєстрації її дочки ОСОБА_2 у квартирі, яка є предметом іпотеки. Так, відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів міститься у статті 16 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходить з того, що відповідач не вчиняла дій саме з реєстрації у предметі іпотеки її малолітньої дочки та не могла їх вчинити, оскільки проведенням реєстрації місця проживання займається не власник майна, а відповідний уповноважений на це державний орган. А тому спір в частині визнання дій ОСОБА_1 щодо реєстрації у предметі іпотеки малолітньої дитини неправомірними і такими, що вчинені з порушенням умов законодавства та умов іпотечного договору, судами попередніх інстанцій вирішено правильно.

Проте суди попередніх інстанцій не встановили обсяг заявлених банком позовних вимог, не надали належної правової оцінки доводам позивача щодо зняття неповнолітньої ОСОБА_2 з реєстраційного обліку у квартирі, яка є предметом іпотеки та на яку на підставі рішення суду звернуто стягнення. Як наслідок, відповідного правового висновку з цього приводу судами не зроблено, позовну вимогу про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 не розглянуто.

Касаційний суд взяв до уваги також те, що ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 23 серпня 2016 року скасовано ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 червня 2016 року про закриття провадження в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення ОСОБА_2 та справу в цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Отже, рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам пункту третього частини першої статті 215 ЦПК України 2004 року, оскільки є недостатньо мотивованим, та не відповідає вимогам пункту четвертого частини першої статті 215 ЦПК України 2004 року, оскільки не містить висновку по суті всіх заявлених позовних вимог. Апеляційний суд під час перегляду судового рішення в апеляційному порядку порушення, допущені судом першої інстанції, не усунув.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

У зв'язку із викладеним, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суд першої інстанції має врахувати правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-3173цс15, підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, визначені статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 10 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 23 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І.Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк