Справа № 240/842/18
Номер провадження № 2/240/287/18
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

21 грудня 2018 року смт. Олександрівка

Суддя Олександрівського районного суду Донецької області Щербак Ю.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл нежитлового приміщення в натурі,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просять:

- виділити їм, в натурі, у спільну часткову власність 2/3 частини нежитлового приміщення, розташованого по вул. Самарській (ран. Радянської Конституції), будинок 1, смт. Олександрівка Олексадрівського району Донецької області, а саме: приміщення торгівельного залу, площею 20.8 кв.м (1), кабінет завідуючого, площею 8.5 кв.м (2), коридор, площею 3,9 кв.м(З), матеріальної, площею 10.0 кв.м(7), матеріальної, площею 5,9 кв.м(9), матеріальної, площею 4.9 кв.м(10). санвузла, площею 3.3 кв.м (11), та частини коридору(4), площею 3.6 кв.м, а всього загальною площею 61 кв.м (по 1/2 частини кожному);

- виділити ОСОБА_3 приміщення матеріальної, площею 15,1 кв.м(8), кімнати відпочинку персоналу, площею 10,1 кв.м(6), кладової, площею 1,8 кв.м(5), та частини коридору(4) площею 3.5 кв.м, а всього загальною площею 30,5 кв.м.;

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на нежитлове приміщення, загальною площею 91,5 кв. м., що знаходиться за адресою: Донецька область, Олександрівський район, смт. Олександрівка, вул. Самарська (раніше Радянської Конституції), будинок 1.

Стягнути з відповідача на користь позивачів понесені судові витрати по справі.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документивстановлено, що вона не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Як вбачається з позовної заяви, позивачами не вказано реєстраційний номер облікової

картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі) та адреси електронної пошти.

В порушення п. п. 6, 8,9,10, ч.3 ст.175 ЦПК України позивачі не зазначили:

- відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися;

- щодо наявності у них або інших осіб оригіналів вказаних доказів;

- не додано до позовної заяви попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивачі понесли і які очікують понести у звязку із розглядом справи;

- не додано до позовної заяви підтвердження про те, що ними не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 83, ч. 5 ст. 177 позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Оскільки, після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Крім того, в пункті четвертому Постанови Пленуму Верховного суду від 21.12.2007 року вказано, що, оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

Для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед, частка яка виділяється повинна бути реально окремим обєктом нерухомого майна. При цьому, частка яка залишається у іншого власника (власників), має також бути окремим обєктом нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України. Тобто, з певної точки зору при будь-якому видилі частки з нерухомості, завжди відбувається поділ цієї нерухомості на два самостійних об'єкта.

Для цього необхідно провести будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи. Для позитивного висновку експертизи частки співвласників повинні бути ізольовані один від одного, мати окремі виходи, окремі системи водопостачання, водовідведення, опалення, тощо. Поділ на самостійні об'єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. Кількість та розміри виходів повинні відповідати вимогам будівельних норм за видами будинків та споруд. Якщо при поділі відбувається реконструкція та необхідно додержуватися вимог ДБН та санітарних правил.

Згідно п.1.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, яка затверджена Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року № 55 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 року за № 774/14041, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна.

Водночас, позивачами не додано висновку фахівця, щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна.

Як передбачено п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Згідно п.9 ч.2 ст.176 ЦПК України ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, визначається дійсною вартістю нерухомого майна, а згідно п.10 у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

У відповідності до ч.4 ст.175, ч.4 ст.177 ЦПК України, передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачами заявлено дві позовні вимоги: 1) майнова - про виділ частки нерухомого майна у натурі; 2) немайнова - про припинення права спільної часткової власності.

Проте, позивачі в позовній заяві не зазначили ціну позову, надали суду квитанції про сплату судового збору в розмірі 1409,60 грн. ( 704,80 грн. х 2), але доказів дійсної вартості всього спірного майна - суду не надано, що позбавляє суд можливості визначить дійсну ціну позову та, відповідно, визначити розмір судового збору за подання даного позову.

Таким чином, позивачам необхідно надати до суду відомості про вартість належної їм частини нерухомого майна, визначеної станом на час подання позову до суду.

Згідно п.1 ч.2 ст.4 Закону «Про судовий збір» судовий збір за вимогами майнового характеру підлягає оплаті в розмірі - 1 % ціни позову, але не менше 704,80 грн., та не більше 8810,00 грн.

При цьому, ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, визначається дійсною вартістю нерухомого майна (п.9 ч.1 ст.176 ЦПК України).

Викладене у повній мірі узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною у постанові №521/6687/17 від 04 жовтня 2018 року,згідно з якою, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, подаючи позов, сторони мають належно обґрунтовувати свої вимоги.

В п. 3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року роз'яснено, якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК. Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися і застосовуватися, починаючи з моменту предявлення позову до суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 95, 177, 185 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл нежитлового приміщення в натурі- залишити без руху.

Повідомити позивачів про необхідність усунути недоліки у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ними ухвали суду та роз'яснити, що інакше заява вважається неподаною та повертається позивачам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Щербак