Справа № 383/75/18
28.09.2018 року Долинський районний суд Кіровоградської області
у складі: головуючого судді Баранського Д.М.,
за участю секретаря Поліщук Т.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики,
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 29 травня 2015 року та 12 листопада 2015 року за розпискою надав ОСОБА_2 у борг грошові кошти у сумі 2000 доларів США та 5000 доларів США, що станом на день звернення до суду за курсом Національного банку України 28,86 грн за долар США становить 202020 грн.
На неодноразові звернення відповідач грошові кошти не повертає, ухиляється від виконання зобовязань.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити. Суду пояснив, що позику надавав відповідачеві у доларах США, а просить у цій справі стягнути суму у гривні, що еквівалентна 7000 доларів США на момент звернення до суду.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, повідомлявся про місце та час розгляду справи згідно з положеннями ст. 128 ЦПК України, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав.
Оскільки відповідач, який повідомлявся про місце та час розгляду справи у судове засідання не зявився, не надіслав заяви про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов не подав, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивач не заперечує проти винесення заочного рішення.
Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом установлено, що 29 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 отримав у позику 2000 доларів США (а. с. 7).
12 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 отримав у позику 5000 доларів США на строк до кінця 2015 року (а. с. 8).
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
Таким чином, оскільки ОСОБА_2 згідно Договору від 12 листопада 2015 року зобовязується повернути позику до кінця 2015 року, відповідно до правила ст. 253 ЦК України є таким, який прострочив виконання зобовязання з 1 січня 2016 року.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до вищевказаного правила, розписка про отримання позики є тим належним та допустимим доказом, що посвідчує передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Як убачається зі змісту розписки ОСОБА_2 від 29 травня 2015 року, між сторонами не встановлено строк повернення позики, відповідно така позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це.
Оскільки матеріали цивільної справи не містять доказів предявлення вимоги про повернення позики за розпискою від 29 травня 2015 року, відповідно строк повернення цієї позики не настав, а відтак вимоги про її повернення є необґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові № 6-37цс15 від 1 квітня 2015 року Верховний Суд України зробив правовий висновок, зокрема про те, що звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. У разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно зі ст. 625 ЦК України. Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно зі ст. 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. Факт повернення суми позики до звернення позивача до суду, але з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої ст. ст. 625, 1048 ЦК України.
Таким чином, оскільки ОСОБА_2 не виконано зобовязання з повернення позики за розпискою від 12 листопада 2015 року, відповідно з нього має бути стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість за цим договором у розмірі 5000 доларів США, що еквівалентно на момент звернення до суду сумі 144300 грн.
Також з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно зі ст. 625 ЦК України, що становить 318,49 доларів США (сума боргу 5000 доларів США. Період прострочення з 1 січня 2016 року по 13 лютого 2018 року (останній день нарахування трьох процентів річних за змістом позову). Кількість прострочення 775 днів), що відповідно еквівалентно 9191,62 грн.
Отже, у розрахунках, що відображені у змісті позову позивачем невірно розраховано суму трьох процентів річних.
З огляду на вищезазначене, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, є обґрунтованим частково та підлягає задоволенню частково.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1534,92 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 20, 610-611, 625, 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 42, 48, 76, 81, 82, 83, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, -
Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлений 5 жовтня 2018 року.
Суддя Долинського районного суду ОСОБА_3