Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.07.2018 Справа №607/7573/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., з участю секретарів судового засідання Грабської Ю.І., Зубко О.Я., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з участю Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні із дитиною, шляхом встановлення графіку побачень із дитиною,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3, третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, у якому просить зобовязати відповідачку не перешкоджати у вихованні та вільному спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 визначити наступні способи його участі у вихованні сина, а саме: побачення із сином сім разів на тиждень по пів дня, з можливістю залишати дитину на обідній сон 3 рази на тиждень без присутності матері; необмежене спілкування з дитиною засобами телефонного зв»язку; перебування з дитиною на його день народження пів дня, у дні народження позивача та його батьків та рідного брата-цілий день; перебування з дитиною цілодобово на Новий рік, перший день Різдва, Пасхи, Спаса кожний парний рік, а також зобов»язати відповідача надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця перебування та про стан здоров»я дитини.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.06.2011 року. 27.01.2015 року у них народився син ОСОБА_6. На сьогоднішній день дитина проживає разом із відповідачем за адресою вул.. Ст. Бандери, 96/136 у м. Тернополі за місцем проживання батьків ОСОБА_3 З того часу як сторони припинили спільно проживати у них виникають непорозуміння щодо участі позивача у вихованні сина. Відповідач перешкоджає йому у побаченнях із сином, або штучно створює такі умови за яких він не має можливості відвідувати сина та спілкуватись із ним. Влаштовує зустрічі із дитиною у зручний лише для неї час. Намагається заплямувати репутацію позивача як батька дитини, а також його батьків, які завжди з любов»ю та відповідальністю ставились до онука, звинувачує його у недбальстві до дитини, нехтуванні своїми обов»язками, влаштовує сварки у присутності сторонніх осіб з метою підірвати його авторитет. Позивач вважає зазначену поведінку відповідача такою що суперечить інтересам їхньої спільної дитини та спрямованою на позбавлення сина батьківського піклування. Долученими до позову характеристиками підтверджується, що як позивач, так і його батьки, які є педагогами за освітою, виключно позитивно характеризуються за місцем проживання та роботи. Позивач займається оздоровленням та лікуванням дитини, що можуть підтвердити дільничний лікар педіатр, а також лікарі міської дитячої лікарні, оплачує заняття сина у центрі раннього розвитку «Пізнайко». Той факт, що він як батько приймав активну участь у житті дитини підтверджується долученими до позову світлинами. Проведеним обстеженням за місцем проживання позивача встановлено, що у його квартирі наявні всі необхідні зручності для забезпечення потреб дитини навіть під час денного сну. Враховуючи викладене, зважаючи на вік дитини, позивач вважає за необхідне забезпечити його участь у вихованні сина шляхом встановлення щоденних побачень із дитиною, а тому просить позовні вимоги задовольнити.

В ході судового розгляду позивач подав заяву про збільшення позовних вимог відповідно до якої просить зобов»зати відповідача не чинити йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні із дитиною-Остапчук ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 як особисто так і через засоби зв»язку. Встановити графік побачень із дитиною в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочину дітей та за місцем проживання батька з покладенням на батька права вибору щодо місця перебування дитини у такі дні: щопонеділка з 10:00 год. до 12:30 год. в присутності матері; щовівторка з 10:00 год. до 12:30 год. без присутності матері; щочетверга з 10:00 год. до 12:30 год. в присутності матері; щосуботи або щонеділі за домовленістю між батьками без присутності матері. Встановити позивачу проведення часу із сином з метою забезпечення навиків до сімейних цінностей: в дні народження дитини щорічно-27 січня кожного року з 10 год. до 15 год. за відсутності матері; в дні народження батька 22 травня кожного року з 10 до 15 год. без присутності матері; в дні народження дідуся ОСОБА_8 та бабусі ОСОБА_9, кожного року з 10год. до 18 год. без присутності матері; на святкування першого дня Різдва Христового, Пасхи та Спаса, Нового року з 10 год. о 18 год. у парні роки за відсутності матері. Дозволити позивачу з метою оздоровлення дитини проводити двічі на рік відпочинок із дитиною за відсутності матері: взимку та влітку протягом одного тижня, кожного року, попередньо повідомивши матір за два тижні до часу відпочинку. Зобов»язати ОСОБА_3 надавати позивачу достовірну інформацію щодо фактичного місця перебування дитини та стану його здоров»я.

Відповідач подала заперечення та відзив на позов. Вказала, що викладені у позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Вона не чинить перешкод у спілкуванні та побаченнях позивача із сином, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, свідченням чого є їхня телефонна переписка, кожного дня повідомляє позивача про час коли веде дитину на прогулянку, де батько може бачитись із сином. Оскільки вона щоденно проводить із сином ряд реабілітаційних процедур забезпечити побачення із батьком раніше аніж з 11 год. вона не взмозі. Позивач сам неодноразово не приїжджав до дитини, мотивуючи це зайнятістю по роботі. Також зазначила, що внаслідок перенесених родових травм у їхнього сина з народження є значні проблеми зі здоров»ям, внаслідок чого дитина відстає в розвитку від своїх однолітків. Хлопчик неодноразово перебував на лікуванні, проходив курс реабілітації у спеціалізованому закладі у м. Трускавець та у Швейцарії. На даний час за станом здоров»я дитина потребує постійного спеціального догляду та проведення щоденних реабілітаційних процедур. Натомість поведінка позивача після розлучення змінилася, він безпідставно звинувачує її у перешкодах в побаченнях з сином, створює конфлікті ситуації, дратується, розмовляє на підвищених тонах, під час зустрічей принижував, ображав та залякував її, що вкрай негативно відобразилось на поведінці їхнього сина. Дитина стала наляканою, тривожною, погано спить, хвилюється та вимагає постійної присутності матері. На даний час лікарі, які постійно спостерігають за дитиною, не рекомендують розлучати сина із матір»ю, з метою уникнення загрози його успішної подальшої реабілітації. Вважає, що в силу особливостей розвитку дитини, зважаючи на його вік та стан здоров»я позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, шляхом встановлення графіку побачень ОСОБА_1 із сином у відповідності до висновку органу опіки та піклування із врахуванням того, що побачення повинні відбуватись не раніше 11 год. та у вихідні дні щосуботи або щонеділі за домовленістю між батьками в обов»язковій присутності матері. Вважає, що при складанні висновку служба у справах дітей недостатньо врахувала думку спеціалістів ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які пояснили, як на дитину психологічно вплинула ситуація із розлученням батьків та надали заключення щодо психоемоційного стану дитини, особливостей його розвитку.

У своїй відповіді на відзив позивач вказав, що органом опіки та піклування при затвердженні графіку його побачень із сином у повній мірі враховано висновки запрошених на засідання спеціалістів у галузі медицини та психології. Водночас зазначив, що він не був поінформований про відвідування дитиною психолога ОСОБА_11, яка не спілкувалася із ним як батьком дитини та відповідно не може надати об»єктивного заключення щодо його стосунків та впливу на стан здоров»я дитини. Також вважає, що не є об»єктивними твердження лікаря ОСОБА_10, яка є близькою подругою відповідача та хресною матір»ю їхнього сина, а лікуючим лікарем їхнього сина є лікар невролог Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні ОСОБА_12 Вказав, що ним було надано нотаріально завірений дозвіл на поїздку дитини на реабілітацію у Швейцарію в період з 15.03. по 15.04.2018 року, однак відповідач після свого повернення не змогла надати будь-яких підтверджуючих документів щодо проходження дитиною відповідного курсу реабілітації за кордоном.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просять позовні вимоги задовольнити із врахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідач та її представник вважають, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом затвердження графіку побачень позивача із сином у відповідності до висновку органу опіки та піклування із врахуванням того, що побачення повинні проводитись у визначені у графіку дні починаючи з 11 год. та у вихідні дні у суботу або неділю за домовленістю та в присутності матері.

Від Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради надійшло клопотання про слухання справи без участі їх представника відповідно до наданого висновку.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що вона є подругою відповідача ОСОБА_3 та хресною матір»ю сина сторін у справі ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказала, що під час пологів дитина перенесла важку асфіксію та отримала ряд родових травм, що спричинило певні особливості розвитку хлопчика. Розлучення батьків негативно вплинуло на психоемоційний стан дитини, ОСОБА_7 став тривожним та потребує постійної присутності матері. Вважає, що на даний час побачення дитини із батьком повинні відбуватись лише за участю матері.

Свідок ОСОБА_13 батько позивача у судовому засіданні пояснив, що його син користується повагою та авторитетом у своєму робочому колективі. Позивач любить свого сина, піклується та дбає про його здоров»я. Відповідач раніше залишала дитину із ОСОБА_1, а також зі свідком і його дружиною.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.06.2011 року. У даному шлюбі у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №209426, виданим 17.02.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції.

Як встановлено судом, шлюб між подружжям розірвано у 2017 році, сторони припинили спільне проживання та на даний час відповідач разом із малолітнім сином мешкає у своїх батьків за адресою вул. Ст. Бандери, 96/136 у м. Тернополі.

Після припинення подружніх стосунків у сторін виникають непорозуміння щодо участі батька у вихованні дитини та у добровільному порядку ними не досягнуто згодо щодо способів участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні із малолітнім сином.

Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості .

У відповідності до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них.

Статтею 157 Сімейного Кодексу України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів-ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства».

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно вимог ст.ст.7,155 СК України дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи медичних виписок малолітня дитина ОСОБА_5, 27.01.2015 року народився при термінових пологах на 38 тижні вагітності, яка протікала на фоні гідронефричної трансформації правої нирки І ст.., сольового діатезу. При пологах діагностовано дистонію плечиків плода, стан дитини після народження був зафіксований як дуже тяжкий. Дитина 10 діб знаходилась на штучній вентиляції легень, відмічалися тоніко-клонічні судоми, що важко купувалися. З 09.02.2015 року по 20.02.2015 року знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: важка форма ураження ЦНС гіпоктично-геморагічного ґенезу, судомний синдром, синдром рухових порушень, гострий період. Вроджена двобічна пневмонія.

Відповідно до медичного висновку поліклінічного відділу Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні №262 від 21.11.2017 року та довідки №21 від 19.01.2018 року ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_1 має статус «дитина-інвалід» та потребує домашнього догляду.

З повідомлення Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні №530-01/11 від 17.08.2017 року вбачається, що син сторін у справі з народження неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у вказаному закладі та періодично проходить огляд у дитячого лікаря невролога з приводу затримки стато-кінетичного, мовленнєвого та моторного розвитку.

Відповідно до довідки лікаря фізіотерапевта ОСОБА_14 від 14.05.2018 року ОСОБА_5 в період з 19.03.2018 року по 29.03.2018 року пройшов процедуру фізичної реабілітації у Лозанні, Швейцарія.

Як зазначено у заключенні психолога громадської організації «Центр психологічного розвитку «КОРА» ОСОБА_11 від 22.06.2017 року та 11.07.2017 року при спілкуванні із ОСОБА_3 останній надано психоедукаційну послугу щодо формування розвивального, виховного середовища для дитини, налагодження контакту із батьком дитини для оптимізації цього середовища. Здійснено акцент на підтриманні позитивного дійсного образу батька та його родичів як важливої частини якісних ідентифікаційних процесів у розвитку та становленні дитячої психіки. Експерт зазначила, що дитині такого віку властиве досі злиття із матір»ю, тому у разі умов розлучення батьків для психічного здоров»я дитини важливо контактувати з іншими дорослими у присутності матері.

Статтею 159 СК України та ст.15 ч.3 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Судом встановлено, що між сторонами існують неприязні відносини, які чинять неоднозначний плив на їх малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом з тим, суд не вбачає жодних, передбачених законом, обмежень права позивача на спілкування із малолітнім сином. Як вбачається із наявних у справі характеристик, позивач ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, цікавиться життям дитини та бажає приймати активну участь у його вихованні, оздоровленні та розвитку.

За змістом ч.ч. 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У відповідності до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №850 від 22.11.2017 року рекомендовано позивачу ОСОБА_1 здійснювати свою участь у вихованні дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до графіку спілкування в такі дні: щопонеділка з 10.00 год. до 12.30 год. в присутності матері; щовівторка з 10.00 год. до 12.30 год. без присутності матері; щочетверга з 10.00 год. до 12.30 год. в присутності матері; щосуботи або щонеділі за домовленістю між батьками без присутності матері. Побачення повинні відбуватися в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку для дітей та за місцем проживання батька. Рекомендовано батькові ОСОБА_1 не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов»язки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її. Матеріально утримувати. Рекомендовано матері ОСОБА_3 поважати батьківські права ОСОБА_1, не чинити перешкоди у спілкуванні батька з сином.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що участь позивача ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина є його правом та обовязком, взявши до уваги особу позивача, враховуючи інтереси дитини та пропозиції Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, шляхом встановлення позивачу графіка побачень із малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у запропоновані органом опіки та піклування дні, години та за зазначених обставин, які проводити в обов»язковій присутності матері ОСОБА_3 При цьому, враховуючи особливості розвитку, стан здоров»я та особливі потреби дитини на даному етапі його життя, суд вважає, що у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, з метою забезпечення максимально комфортних умов для дитини під час спілкування із батьком та зведення до мінімуму будь-яких психо-травмуючих факторів, що можуть негативно вплинути на стан здоров»я та самопочуття дитини. Суд вважає, що в даному випадку пріоритетом для обох батьків повинні слугувати виключно інтереси та стан здоров»я їхньої дитини, яка через певні вади свого розвитку потребує постійного медичного спостереження, проведення численних фізіотерапевтичних, реабілітаційних процедур та періодичного оздоровлення, що вимагає значно більше уваги, турботи та піклування з боку батьків та відповідно зумовлює на даний час певні особливості у побаченнях та спілкуванні дитини з тим із батьків, хто проживає окремо.

В силу ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача, а тому з ОСОБА_3 слід стягнути в користь позивача 640 грн. сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.7,19,153,155,157 СК України, ст.ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, Законом України «Про охорону дитинства», суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні із дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення ОСОБА_1 графіку побачень із сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у такі дні:

-щопонеділка з 10 год. 00 хв. до 12 год. 30 хв. в присутності матері;

-щовівторка з 10 год. 00 хв. до 12 год 30 хв. без присутності матері;

-щочетверга з 10 год. 00 хв. до 12 год. 30 хв. в присутності матері;

-щосуботи або щонеділі за домовленістю між батьками без присутності матері.

Побачення повинні відбуватись в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей та за місцем проживання батька.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 (проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 (проживає: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код: 6) 640 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяОСОБА_15