АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року

м. Харків

Справа № 638/4531/16

Провадження № 22-ц/790/2950/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

імена (найменування сторін):

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

відповідачі - Комунальне підприємство охорони здоров'я «Харківська міська поліклініка № 8», головний лікар ОСОБА_3

представник відповідача Комунального підприємства охорони здоров'я «Харківська міська поліклініка № 8» - Мокан Анжела Степанівна

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2018 року в складі судді Хайкіна В.М.,

в с т а н о в и в:

23 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська поліклініка № 8» (далі по тексту - КПОЗ «ХМП № 8»), головного лікаря КЗОЗ «ХМП № 8» ОСОБА_3, який в подальшому неодноразово змінювала та доповнювала, та в остаточній редакції просила суд стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду у розмірі 29 249,77 грн та моральну шкоду, спричинену злочином, у розмірі 50 000 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 14 березня 2012 року у пологовому будинку № 2 лікарем ОСОБА_7 їй була зроблена операція, після якої були ускладнення здоров'я, згідно виписки Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 25 (далі по тексту - КЗОЗ «ХМКБЛ №25») №461 з діагнозом «міхурово-піхвова нориця». В результаті поставленого діагнозу позивач змушена була з 14 березня 2012 року по 08 лютого 2015 року купувати урологічні прокладки, памперси для сечі нетримання (сеча виходила довільно), неможливо було вийти на вулицю, ні вдома знаходитись, не могла вночі спати спокійно. Хвороба привела до душевних, моральних страждань. На цій підставі позивач вимушена була неодноразово звертатись до КПОЗ «ХМП № 8», яка незаконно на всі її звернення не направляла для обстеження та встановлення групи, при цьому не лише не направляла, а й відповідей не давала, що є порушенням діючого законодавства.

Кожних півроку позивач у цій лікарні проходила комісію, яка видавала довідку про тимчасову непрацездатність в центр зайнятості. Навіть після направлення для обстеження КЗОЗ «ХМКБЛ №25», згідно якого був встановлений діагноз «міхурово-піхвова нориця», на переконання позивача, їй насміхались прямо в очі і упереджено не направляли на МСЕК (навіть після цього обстеження і встановлення діагнозу - лікар ОСОБА_8 другий раз її направляла у лікарню № 17 для незаконного обстеження).

При зверненні в лікарню № 17 і пред'явлення виписки за №Н61 із КЗОЗ «ХМКБЛ №25» їй сказали, що у неї уже є точний діагноз і немає необхідності повторного обстеження.

З 23 січня 2014 року по 31 січня 2014 року позивач проходила обстеження в КЗОЗ «ХМКБЛ №25».

03 лютого 2014 року позивач звернулась до головного лікаря ОСОБА_3, щоб не втратити день в центрі зайнятості, проте вона відмовила у видачі довідки для звільнення і направлення позивача до центру зайнятості.

04 лютого 2015 року позивач звернулася до лікаря-гінеколога ОСОБА_8, у якої вона перебувала на обліку відразу після операції з 22 березня 2012 року і неодноразово зверталась до неї з приводу оформлення групи.

Після численних звернень і скарг, її не тільки не направляли на МСЕК, а і не давали мотивованої відповіді, тобто не виконували свої функціональні обов'язки, тобто є зловживання службовим положенням відповідно до статті 364 КК України, самоуправство відповідно до статті 356 КК України, явне порушення діючого законодавства.

Враховуючи свою безвихідність позивач вимушена була звернутись до Міністерства охорони здоров'я України, тільки після чого їй оформили документи на МСЕК і 05 березня 2014 року позивач отримала довідку про присвоєння їй інвалідності ІІ групи довічно, яку через тяганину і невиконання службових обов'язків зобов'язані були видати відразу після операції 14 березня 2012 року.

У зв'язку з тим, що в порушення діючого законодавства КЗОЗ «ХМП № 8» перешкоджало у нарахуванні позивачу щомісячної допомоги по інвалідності, так як вона не мала права на пенсію, у зв'язку з тим, що не досягла пенсійного віку, а допомогу по інвалідності не отримувала, у зв'язку з тим, що робітники КЗОЗ «ХМП № 8» не направляли документи на МСЕК для призначення їй інвалідності в сумах 822 грн; 838 грн; 844 грн і т.д.

Головний лікар ОСОБА_3 не приймала ніяких мір щодо усних та письмових звернень позивача, на ставила на диспансерний облік, не дивлячись на те, що вони повинні відразу ставити після операції з 22 березня 2012 року. Не призначили реабілітаційне лікування, не пропонували санаторій для оздоровлення.

З 14 березня 2012 року позивач була позбавлена засобів існування, що є порушенням статті 49 Конституції України. Крім того, у зв'язку з вищевикладеним, з 14 березня 2012 року по 08 лютого 2015 року позивач не могла знайти собі роботу, перебувала на обліку центру зайнятості.

В результаті тяганини КЗОЗ «ХМП № 8» в особі головного лікаря ОСОБА_3 позивач не отримувала грошових засобів з 07 жовтня 2013 року по 25 лютого 2014 року, необхідних для життєвих потреб.

Замість вирішення своїх щоденних справ, позивач повинна захищати свої права в суді, жити в постійному переживанні і емоційному напруженні, що шкідливо виражається на стані її здоров'я, що в подальшому було підтверджено документами і вперше встановлений діагноз «міхурово-піхвова нориця». У позивача погіршився апетит, сон, змінився розпорядок дня, погіршились відносини у сім'ї, вона повинна боротись за правду в суді, внутрішні переживання відомі тільки їй. Моральні страждання позивача не можуть бути виміряні фізично та бути оціненими іншою людиною (спеціалістом) через необ'єктивність та неможливість такого вимірювання. Вона сама оцінює свої моральні страждання у розмірі 50 000 грн. Моральна шкода виражається в тому, що позивач не може вести здоровий спосіб життя. Також їй нанесена фізична шкода, яка повністю змінила спосіб її життя, більшу частину часу вимушена була проводити вдома, стан її здоров'я не давав можливості спілкуватися з друзями, знайомими, вона почувала себе погано після операції, в результаті якої стала інвалідом. Нанесена і матеріальна шкода, так як позивач витрачала кошти на лікування і підтримання загального стану здоров'я, зокрема памперси, урологічні прокладки, ліки на суму 4 149, 75 грн. З 07 жовтня 2013 року по 25 лютого 2014 року позивач жила без коштів, центр зайнятості перестав платити допомогу по безробіттю, а КЗОЗ «ХМП № 8» в особі ОСОБА_3 не оформляла документи на МСЕК для встановлення групи. Через знущання лікарні вона втратила пенсійну допомогу, яку отримувала би по групі (з 07 жовтня 2013 року по 25 лютого 2014 року) в сумі 5 020, 25 грн, окрім цього вона втратила робочий стаж, так як не було відрахувань в пенсійний фонд.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що група інвалідності повинна була бути їй встановлена відразу після операції, яку вона перенесла 14 березня 2012 року, оскільки органи були видалені повністю.

Крім того, вважала, що суд першої інстанції не в повному обсязі витребував необхідні докази для прийняття об'єктивного рішення, оскільки не було запитано судом інформацію з КЗОЗ «ХМП № 8» про те, чи можливо направляти на МСЕК при наявності таких захворювань, які були у позивача, оскільки ОСОБА_1 вважала, що діагноз, який надає право на встановлення інвалідності був встановлений їй ще 14 березня 2012 року, проте бездіяльність лікарів КЗОЗ «ХМП № 8» вона не була своєчасно направлена на проходження МСЕК і відповідно два роки була позбавлена коштів на існування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник КЗОЗ «ХМП № 8» та головного лікаря КЗОЗ «ХМП № 8» ОСОБА_3 - ОСОБА_6 не погоджується з апеляційної скаргою, вважав її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Зокрема зазначав, що позивачем невірно трактується термін «загальне захворювання», вона вважає, що ІІ групу інвалідності їй було встановлено на підставі діагнозу «загальне захворювання», а не на підставі діагнозу «міхурово-піхвова нориця».

Вперше діагноз «міхурово-піхвова нориця» ОСОБА_1 був встановлений після проходження нею стаціонарного лікування в КЗОЗ «ХМКБЛ № 25» з 23 січня 2014 року по 31 січня 2014 року, про що свідчить виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, згідно пункту 6 якої діагноз - міхурово-піхвова нориця, хроничний цистит, нетримання сечі та ін., та саме лише після встановлення вказаного діагнозу ОСОБА_1 отримала право на направлення її на МСЕК для встановлення групи інвалідності.

Таким чином, твердження ОСОБА_1 щодо неправомірних дій з боку КЗОЗ «ХМП № 8» та головного лікаря КЗОЗ «ХМП № 8» ОСОБА_9 не відповідають дійсності, оскільки кожну вимогу, заяву ОСОБА_1 було вчасно розглянуто та надано відповідь. Представник відповідачів вважав, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова вважав законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із положень статей 11, 15, 16, 22, 1166 ЦК України та своє рішення мотивував тим, що вперше позивачу ОСОБА_1 було встановлено діагноз «міхурово-піхвова нориця» після виписки з урологічного відділення КЗОЗ «ХМКБЛ № 25», де вона проходила лікування з 23 січня 2014 року по 31 січня 2014 року, після чого остання була направлена до обласної лікарсько-консультативної комісії КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня-центр первинної медичної допомоги та медицини катастроф», за рішенням якої ОСОБА_1 направлено на медико-соціальну експертну комісію, де 25 лютого 2014 року остання визнана інвалідом ІІ групи, категорія «загальне захворювання», безстроково.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, вважає його законним, обґрунтованим та таким, що відповідає фактично встановленим обставинам по справи, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними у матеріалах доказами, що 14 березня 2012 року ОСОБА_1 було проведено оперативне лікування - екстирпація матки, з приводу гінекологічного захворювання в КЗОЗ «Харківський міський клінічний пологовий будинок №2 ім. М. Х. Гельферіха». Після проведеної операції у 2012 році ОСОБА_1 була взята на диспансерний облік в КЗОЗ «ХМП №8».

Згідно висновку Лікарсько-консультативної комісії КЗОЗ «ХМП №8» №1226 від 04 квітня 2012 року ОСОБА_1 знаходилася на амбулаторному лікуванні в міській поліклініці №8 з 22 березня 2012 року по 04 квітня 2012 року, лікування продовжує, діагноз - стан після операції.

Згідно висновку Лікарсько-консультативної комісії КЗОЗ «ХМП №8» №1825 від 18 травня 2012 року ОСОБА_1 проходила амбулаторне лікування в жіночій консультації міської поліклініки №8 з 05 квітня 2012 року по 02 травня 2012 року, з 03 травня 2012 року госпіталізована в КЗОЗ «ХМКБЛ №25», діагноз - хронічний цистит, загострений стан після операції.

Я вбачається з виписки-епікризу, виданої КЗОЗ «ХМКБЛ №25», хвора ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні в урологічному відділенні Харківської міської клінічної багатопрофільної лікарні №25 з 03 травня 2012 року по 17 травня 2012 року; діагноз при виписці: нетримання сечі, хронічний цистит; скарги при вступі: на нетримання сечі; анамнез: 13 березня 2012 року операція - екстирпація матки, через три тижні після операції після емоційного стресу розвилося повне нетримання сечі; приймала уротол, сибутин, прозерин - без ефекту, звернулася в урологічне відділення КЗОЗ «ХМКБЛ №25».

21 травня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до головного лікаря КЗОЗ «ХМП №8» ОСОБА_3 про постановлення її на облік, призначення лікування та експертної комісії для подальшої її працездатності у зв'язку з тим, що з 03 травня 2012 року по 17 травня 2012 року вона знаходилась на лікуванні в урологічному відділені КЗОЗ «ХМКБЛ №25» з діагнозом - нетримання сечі, хронічний цистит; відбулось це через три тижні після операції «екстрипація матки».

19 червня 2012 року ОСОБА_1 направлено на обласну Лікарсько-консультативну комісію для вирішення питання стійкої непрацездатності (оформлення документів на МСЕК, первинно), при цьому вказано діагноз - після операції 13 березня 2012 року, нетримання сечі. Даних для направлення позивача на медико-соціальну експертну комісію не встановлено.

В січні 2014 року ОСОБА_1 вдруге звернулася до лікарсько-консультативної комісії КЗОЗ «ХМП № 8» з питання оформлення документів на медико-соціальну експертну комісію.

З 23 січня 2014 року по 31 січня 2014 року ОСОБА_1 проходила стаціонарне лікування в КЗОЗ «ХМКБЛ №25», про що свідчить виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, згідно якої встановлено діагноз - міхурово-піхвова нориця, хронічний цистит, нетримання сечі та ін.

05 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернулася до головного лікаря КЗОЗ «ХМП №8» ОСОБА_3 із заявою, в якій повідомила, що знаходилася на обстеженні в урологічному відділенні КЗОЗ «ХМКБЛ №25», та просила поставити її на облік для оформлення групи інвалідності.

Листом КЗОЗ «ХМП №8» за підписом головного лікаря ОСОБА_3 від 10 лютого 2014 року №162 ОСОБА_1 повідомлено, що її заяву розглянуто, та видано направлення від 06 лютого 2014 року Лікарсько-консультативної комісії №472 на консультацію на обласну Лікарсько-консультативної комісії для вирішення експертних питань, консультація відбудеться 13 лютого 2014 року.

Консультативним висновком спеціаліста КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 13 лютого 2014 року, ОСОБА_1 проконсультована лікарем-гінекологом із встановлення діагнозу - «стан після екстирпації матки з придатками (2012 р.), міхурово-піхвова нориця».

Із рішення обласної Лікарсько-консультативної комісії №536 від 13 лютого 2014 року КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» вбачається, що у ОСОБА_1 наявний діагноз - стан після екстрипації матки з придатками (2012), міхурово-піхвова нориця, хр. Цистит, нетримання сечі, висновок - направити на МСЕК.

17 лютого 2014 року (вх. №110 від 19.02.2014 року) ОСОБА_1 звернулася до головного лікаря КЗОЗ «ХМП №8» ОСОБА_3 із проханням дати вказівку дільничному лікарю-гінекологу оформити документи на МСЕК згідно висновку обласної ВКК.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 20 лютого 2014 року, адресованої головному лікарю КЗОЗ «ХМП №8» ОСОБА_3, позивач просила при оформленні документів на МСЕК вказати основний діагноз «міхурово-піхвова нориця», так як цей діагноз є основним при оформленні їй інвалідності, який вона отримала під час операції «екстрипація матки» з придатками 13 березня 2012 року.

Листом КЗОЗ «ХМП №8» №219 від 25 лютого 2014 року за підписом головного лікаря ОСОБА_3 позивача повідомлено, що її заяву від 24 лютого 2014 року розглянуто, документи в Дзержинську МСЕК представлені 25 лютого 2014 року, при цьому запрошено на огляд для вирішення питання встановлення стійкої втрати працездатності 05 березня 2014 року у МСЕК Дзержинського району.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ №699150, позивачу ОСОБА_1 з 25 лютого 2014 року встановлена друга група інвалідності безстроково, причина - загальне захворювання.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що діагноз «міхурово-піхвова нориця», який став підставою для встановлення ІІ групи інвалідності ОСОБА_1 вперше встановлений у виписці від 31 січня 2014 року урологічного відділення КЗОЗ «ХМКБЛ № 25» після проходження курсу лікування з 23 січня 2014 року по 31 січня 2014 року, після чого, 13 лютого 2014 року рішенням Обласної ВКК № 536 ОСОБА_1 направлено на МСЕК з діагнозом: стан після екстирпації матки з придатками (2012), міхорово-піхвова нориця», хронічний цистит, нетримання сечі, а 25 лютого 2014 року позивачу встановлено ІІ групи інвалідності, категорія «загальне захворювання», безстроково, - у зв'язку з чим підстав для визнання дій відповідачів неправомірними не вбачається. Як наслідок немає підстав й для задоволення позовних вимог щодо компенсації матеріальної та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо зловживання службовим положенням та самоуправство з боку головного лікаря КЗОЗ «ХМП № 8» ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки відсутні в матеріалах справи відповідні докази щодо встановленої вини відносно позивача.

Також матеріали справи не містять таких доказів, що ОСОБА_1 відразу після проведення операції 14 березня 2012 року був встановлений діагноз, на підставі якого вона мала право на встановлення інвалідності.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ті обставини, на якій посилається ОСОБА_1, як на підставу своїх заявлених вимог, та доказів, які містять матеріали справи, не дають підстав для задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не є підставами для визнання рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення з підстав, передбачених статті 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382-384, 389, 390 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 липня 2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський