УХВАЛА

Справа №:755/14929/18

Провадження №: 2-з/755/36/18

м. Київ

"05" жовтня 2018 р.

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

судді Шевченко В.М.,

за участю секретаря судового засідання Лупко М.В.,

розглянув у порядку письмового провадження заяву адвоката ОСОБА_1 - представника заявника ОСОБА_2, про забезпечення позову до пред'явлення позову,

У С Т А Н О В И В:

до суду надійшла заява адвоката ОСОБА_1, який діє в інтересах заявника ОСОБА_2, про забезпечення позову до пред'явлення позову.

Представник заявника зазначає про намір останнього впродовж десятиденного терміну звернутися до суду із позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно, визнання права власності на рівну частку спадщини (частину нерухомого майна) та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

Особи, які можуть отримати статус учасника даної справи як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: на стороні позивача - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_4, номер і серія паспорта громадянина України НОМЕР_1; державний нотаріус Десятої Київської державної нотаріальної контори Давидова Тетяна Миколаївна, місцезнаходження: вул. Бажова, 13/9, м. Київ, 02100; завідувач державний нотаріус Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Шапченко Марія Іванівна, місцезнаходження: вул. Харківська шосе, 172, м. Київ, 02091.

З метою забезпечення позову просить постановити ухвалу, якою:

- накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка знаходиться у ОСОБА_3, до вирішення спору по суті;

- зобов'язати державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори Давидову Тетяну Миколаївну (місцезнаходження: вул. Бажова, 13/9, м. Київ, 02100, вчинити на свідоцтві про право на спадщину за реєстровим № 4-839 напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна - квартири, а також провести державну реєстрацію обтяження - до вирішення справи судом;

- зобов'язати ОСОБА_3 зупинити продаж квартири АДРЕСА_1, а також вчиняти будь-які інші дії стосовно цієї квартири - до вирішення справи судом.

Крім того заявник просить витребувати з Київської державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи № 477/2018.

В обґрунтування заяви зазначає, що заявник ОСОБА_2 є спадкоємцем за правом представлення померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7, якому належало на праві приватної власності нерухоме майно - трикімнатна квартира АДРЕСА_1. Своєчасно звернувся до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою від 30.03.2018 про прийняття спадщини. Вказаною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 240/2018, однак не зареєстровано її у Спадковому реєстрі, тобто нотаріальна дія не вчинена, але з об'єктивних причин, що не залежать від заявника. Тобто, як вказується в заяві, через зазначену обставину наразі існують перешкоди для спадкування заявником спадкового майна. Зазначає, що в разі відчуження зазначеного майна, виконання рішення, винесеного у справі, буде неможливим.

Враховуючи вищевикладене, просив заяву задовольнити.

Розгляд заяви здійснено судом у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає правилам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

За наслідками розгляду відповідних матеріалів суд прийшов таких висновків.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов'язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов'язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до п.п. 3.3 п. 3 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5 накладання заборони щодо відчуження за спадковим договором, договором довічного утримання (догляду), застави (іпотеки), а також при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно спадкоємцям фізичної особи, оголошеної померлою, проводиться шляхом вчинення посвідчувального напису на всіх примірниках договору або свідоцтва про право на спадщину.

П.п. 4.1 п. 4 глави 15 розділу ІІ вказаного Порядку передбачає, що накладання заборони щодо відчуження майна реєструється нотаріусами в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, арештів, накладених на майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів. Про накладені заборони щодо відчуження робиться запис в Алфавітній книзі обліку реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів.

Враховуючи викладене, з наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову у даній справі щодо скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно, визнання права власності на рівну частку спадщини (частину нерухомого майна) та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та заявлений ним захід забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка знаходиться у ОСОБА_3, до вирішення спору по суті; зобов'язання державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори Давидову Тетяну Миколаївну (місцезнаходження: вул. Бажова, 13/9, м. Київ, 02100, вчинити на свідоцтві про право на спадщину за реєстровим № 4-839 напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна - квартири, а також провести державну реєстрацію обтяження - до вирішення справи судом; зобов'язання ОСОБА_3 зупинити продаж квартири АДРЕСА_1, а також вчиняти будь-які інші дії стосовно цієї квартири - до вирішення справи судом, є взаємопов'язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав заявника як позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Заявником обґрунтовано наявність зв'язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

При цьому, накладення арешту на квартиру, вчинення напису про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна та зобов'язання зупинити продаж квартири до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Враховуючи предмет даного позову, наведені заявником докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, їх розумність та адекватність, наявність зв'язку між заходами забезпечення позову (накладення арешту на квартиру, вчинення напису про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна та зобов'язання зупинити продаж квартири) та предметом позовних вимог про скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно, визнання права власності на рівну частку спадщини (частину нерухомого майна) та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів заявника, суд вважає за можливе:

- накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка знаходиться у ОСОБА_3;

- зобов'язати державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори Давидову Тетяну Миколаївну (місцезнаходження: вул. Бажова, 13/9, м. Київ, 02100, вчинити посвідчувальний напис про заборону відчуження майна на свідоцтві про право на спадщину за реєстровим № 4-839 - квартиру АДРЕСА_1, а також провести державну реєстрацію обтяження;

- зобов'язати ОСОБА_3 зупинити продаж квартири АДРЕСА_1, а також вчиняти будь-які інші дії стосовно розпорядження цією квартирою.

Строк дії заходів забезпечення позову унормовано в ч.ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України, зокрема: у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи; якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення; у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову; у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Станом на час розгляду заяви про забезпеченняпозову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов'язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Щодо вимоги про витребування з Десятої Київської державної нотаріальної контори завіреної належним чином копії спадкової справи № 477/2018, то суд такий вид забезпечення позову не передбачено чинним законодавством та відповідне клопотання є передчасним з огляду на стадію судового розгляду.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

заяву представника заявника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред'явлення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори Давидову Тетяну Миколаївну (місцезнаходження: вул. Бажова, 13/9, м. Київ, 02100) вчинити посвідчувальний напис про заборону відчуження майна на свідоцтві про право на спадщину за реєстровим № 4-839 - квартиру АДРЕСА_1, шляхом накладення заборони щодо відчуження на всіх примірниках свідоцтва про право на спадщину та реєстрації накладання заборони відчуження майна відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5.

Зобов'язати ОСОБА_3 зупинити продаж квартири АДРЕСА_1, а також вчиняти будь-які інші дії стосовно розпорядження зазначеним нерухомим майном.

В іншій частині заяви - відмовити.

Дані стягувача: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: АДРЕСА_2, 69093, номер і серія паспорта громадянина України НОМЕР_2.

Дані боржника: ОСОБА_3, проживає за адресою: АДРЕСА_3, 02068.

Відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред'явлення до виконання ухвали - один рік.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами ч. 3 ст. 152 ЦПК України; повернення позовної заяви; відмови у відкритті провадження у справі.

Судом роз'яснюється, що в разі ухвалення судом рішення про накладення арешту на нерухоме майно, до державного реєстратора повинна особисто звернутися особа, уповноважена на те судом з рішенням (ухвалою), що набрало законної сили, підтвердженням відповідних повноважень.

Уповноважити заявника - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, номер і серія паспорта громадянина України НОМЕР_2, особисто або через представника звернутися до державного реєстратора для забезпечення проведення державної реєстрації арешту нерухомого майна, зазначеного в ухвалі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Копію ухвали направити ОСОБА_2, ОСОБА_3, державному нотаріусу Десятої Київської державної нотаріальної контори Давидовій Т.М., завідувачу державному нотаріусу Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Шапченко М.І. для виконання.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність встановлену законом.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2604.

Суддя В. Шевченко