УХВАЛА

02 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 757/33624/15-ц

провадження № 61-45416ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С.П. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 -ОСОБА_2, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

встановив:

У вересні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову вказував, що 16 квітня 2015 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_1, що на праві власності належить позивачу ОСОБА_3 Залиття спричинило пошкодження гідроізоляції душової кабіни в квартирі, що на праві власності належить відповідачу ОСОБА_4 Позивач просив стягнути з відповідача майнову шкоду, спричинену залиттям, в розмірі 38 532 грн, витрати по оплаті експертного дослідження в розмірі 1 000 грн, та судові витрати.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 03 липня 2018 року, позов ОСОБА_3 про відшкодування шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 спричинену шкоду в розмірі 31 860,39 грн, та судові витрати в розмірі 4781,1 грн. В іншій частині позову відмовлено.

У жовтні 2018 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2, направлено із пропуском строку на касаційне оскарження указану вище касаційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові повністю.

Представник заявника також просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що на час подання касаційної скарги не отримував оскаржену постанову поштовим зв'язком, а дізнався про неї з Єдиного державного реєстру судових рішень лише 04 вересня 2018 року, що підтверджено відповідними доказами (витяг з ЄДРСР по справі № 757/33624/15-ц, повний текст постанови Апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року оприлюднено - 04 вересня 2018 року).

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, оскільки без своєчасного отримання копії оскаржуваного судового рішення заявник позбавлений можливості як визначення необхідності подання касаційної скарги, так і її мотивування, що є обов'язковим елементом касаційної скарги згідно з вимогами статті 392 ЦПК України, він підлягає поновленню.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 38 532 грн (майнова шкода), та 1 000 грн (витрати по оплаті експертного дослідження), загальна сума - 39 532 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн * 100 = 176 200 грн).

Отже, зазначена справа про відшкодування майнової шкоди є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

За змістом пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Заявник посилається на те, що касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, зважаючи на помилковість висновків судами попередніх інстанції.

Посилання у касаційній скарзі на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є безпідставними і не спростовують визначення цієї справи як малозначної.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, статтею 127, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Поновити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2, строк на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик