Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 686/20072/16-ц

провадження № 61-18508св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),
суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 грудня 2016 року у складі судді Колієвої С. А. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 09 березня 2017 року у складі колегії суддів: Купельського А. В., Спірідонової Т. В., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що 07 травня 2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, під час якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Подружнє життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різність характерів, сторони фактично припинили шлюбні стосунки та проживають окремо. Після фактичного припинення шлюбних стосунків діти залишилися проживати з нею. Відповідач не приймає достатньої участі в утриманні дітей та їх вихованні, а кошти, які він надає, недостатні для нормального забезпечення потреб дітей та їх розвитку. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. У зв`язку з тим, що з нею проживають двоє малолітніх дітей, одній з яких ще не виповнилося року, вона також потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача. ОСОБА_2 є офіцером Збройних сил України, отримує стабільний дохід та може надавати матеріальну допомогу на утримання двох дітей а також сплачувати аліменти на її утримання. Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частини від його доходу до 18 грудня 2018 року.

Відповідач визнав позов частково і не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини від його доходу. Стосовно стягнення аліментів на утримання самої позивача ОСОБА_2 заперечив, і просив відмовити у задоволенні цієї частини позову, посилаючись на те, що таку допомогу, з огляду на його матеріальний стан, він надавати не має можливості. Просив врахувати, що він винаймає житло у номері готелю «Поділля», на що витрачає 2 тис. грн на місяць. Крім того, за станом здоров`я він вимушений проходити певні курси реабілітації, на що витрачає значні кошти. Він щомісячно сплачував позивачу аліменти на утримання дітей у розмірі 3 тис. грн. Вважає, що ці кошти позивач витрачала нераціонально.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 щомісячно на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 11 жовтня 2016 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 щомісячно на користь ОСОБА_1 , з якою проживає малолітня дитина ОСОБА_4 , аліменти у розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку, починаючи з 11 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною трьох років (до ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції врахував стан здоров`я дітей та платника аліментів, рівень їх матеріального забезпечення, а також факт визнання відповідачем позову в цій частині. Частково задовольняючи позов у частині стягнення аліментів на утримання позивача, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суд виходив з того, що відповідач офіційно працює, має стабільний дохід, проходить періодичні лікування, не є інвалідом, винаймає житло, інших осіб на утриманні не має.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 09 березня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 грудня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У березні 2017 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 09 березня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та змінити рішення місцевого суду в частині вирішення вимог про стягнення аліментів на утримання дружини і задовольнити ці позовні вимоги у повному обсязі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що відповідач офіційно працевлаштований, є офіцером Збройних сил України та користується різними пільгами, встановленими Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в тому числі щодо оплати комунальних послуг та безкоштовного медичного обслуговування. Інших утриманців відповідач не має, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він може сплачувати 1/6 частину всіх видів доходів на утримання дружини. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та позбавлена можливості вийти на роботу і самостійно себе утримувати. Водночас вона змушена винаймати житло, що коштує їй близько 3 тис. грн на місяць, а також додатково витрачає 1 тис. грн на оплату комунальних послуг. Крім того, у неї вроджений порок серця, що зумовлює необхідність витрат на підтримання в належному стані її здоров`я. Тому доцільним є стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що його матеріальне становище не дозволяє надавати кошти на утримання дружини. Під час проходження військової служби він здобув хронічну неврологічну хворобу, яка потребує постійного і систематичного лікування. При цьому більшу частину ліків він змушений купувати за власні кошти, оскільки в державних лікувальних закладах препарати, необхідні для його лікування, відсутні. Він не згідний з рішенням суду про стягнення з нього 1/10 частини його заробітку на утримання дружини, але більше не бажає його оскаржувати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судові рішення в частині вирішення позову про стягнення аліментів на утримання дітей в касаційному порядку не оскаржуються, тому в силу положень частини першої статті 400 ЦПК України Верховним Судом не переглядаються.

Судами встановлено, сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 07 травня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції (свідоцтво про реєстрацію шлюбу від 07 травня 2006 року серія НОМЕР_1 ).
Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей від 30 жовтня 2006 року серія НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, та від 04 січня 2016 серія НОМЕР_3 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницький Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області.

Обоє дітей проживають з матір`ю, що визнано сторонами.
Згідно з довідкою Хмельницької дитячої школи образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва від 10 жовтня 2016 року син сторін ОСОБА_5 навчається у цій школі.
ОСОБА_2 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , має військове звання майор, що підтверджується довідкою вказаної військової частини від 18 листопада 2016 року № 4083.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_4 від 18 листопада 2016 року № 4090 розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з листопада 2015 року по жовтень 2016 рік становив 107 860,70 грн (8 988,39 грн на місяць).
ОСОБА_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни та учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням, виданим управлінням особового складу штабу командування Повітряних Сил Збройних Сил України.
Згідно з договором найму житла у гуртожитку та актом приймання-передачі майна кімнати, твердого та м`якого інвентара від 17 серпня 2015 року відповідач винаймає кімнату в Публічному акціонерному товаристві «Готель «Поділля».
Батько відповідача ОСОБА_6 є інвалідом II групи, дідусь ОСОБА_7 інвалідом I групи та потребує стороннього догляду.
Згідно з наявними у матеріалах справи квитанціями відповідач сплачував у травні, червні, серпні, вересні, жовтні, листопаді 2016 року ОСОБА_1 по 3 тис. грн. допомоги на дітей.
10 листопада 2016 року № 5497 ОСОБА_2 був направлений для продовження лікування та медичної реабілітації в Центр медичної реабілітації та санаторного лікування «Хмільник» з діагнозом «стан після перенесеного тривожного невротичного розладу, ситуаційно зумовленого з виходом в незначну астенію».

Згідно з частинами другою та четвертою статті 84 Сімейного кодексу України (далі СК України) дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи позов про стягнення аліментів на утримання дружини та визначаючи їх розмір, місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, врахував матеріальне становище відповідача, рівень отримуваного ним доходу, обов`язок сплати аліментів на утримання двох дітей, винайм ним житла.

Відповідно до статті 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі ЦПК України 2004 року), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213215, 303, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Суди дійшли правильного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання у розмірі 1/10 частини доходу відповідача, до досягнення дитиною ОСОБА_4 трирічного віку. Доказів того, що відповідач має об`єктивну можливість надавати матеріальну допомогу дружині у більшому розмірі, матеріали справи не містять.

Наведені у касаційній скарзі доводи є аналогічними доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив їх та спростував відповідними висновками. Ці доводи зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак Г. І. Усик