ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 639/4719/18

Провадження № 22-ц/818/1281/18

21 грудня 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П.,Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Литвин О.Б.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Російська Федерація

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова 02 жовтня 2018 року (суддя - Баркова Н.В.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією Російської Федерації проти України, -

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до Російської Федерації, в якому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 1133712,40 гривень, що є еквівалентом 35 000 Євро за офіційним курсом НБУ на день підписання позову.

28.09.2018 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив:

- накласти арешт на права вимоги в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр Фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України та компанією «The Law Debenture Trust Corporation p.I.c.» у розмірі 1133712,40 гривень, що за офіційним НБУ станом на день підписання позовної заяви складає 35 000 Євро та заборонити будь-яким суб'єктам права вчиняти будь-які дії, що спрямовані на будь-яку передачу повністю або частково цих прав вимоги будь-яким субєктам права (зокрема, але не включно, державам та іншим субєктам публічного права, фізичним особам, юридичним особам);

- зупинити здійснення платежів в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр Фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України та компанією «The Law Debenture Trust Corporation p.I.c.» у розмірі 1133712,40 гривень, що за офіційним НБУ станом на день підписання позовної заяви складає 35 000 Євро та заборонити будь-яким суб'єктам права вчиняти будь-які дії, що спрямовані на будь-яку передачу повністю або частково цих прав вимоги будь-яким субєктам права (зокрема, але не включно, державам та іншим субєктам публічного права, фізичним особам, юридичним особам);

- заборонити КМУ, Міністерству фінансів України, Національному банку України, Державному казначейству України, іншим органам державної влади, їх посадовим та /або службовим особам здійснювати будь-які дії, повязані зі здійсненням платежів в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією у розмірі 11 33 712, 40 гривень, що за офіційним НБУ станом на день підписання позовної заяви складає 35 000 Євро.

В обґрунтування заяви позивач зазначав, що права вимоги за трастовим договором, укладеним 24.12.2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр Фінансів України у відповідності до Інструкції КМУ та компанією «The Law Debenture Trust Corporation p.I.c.» є майном, на яке можна накласти стягнення та за рахунок цього майна відповідача може бути виконане рішення за позовом у разі його задоволення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова 02 жовтня 2018 року в задоволенні клопотання було відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на ті самі підстави, що і в заяві про забезпечення позову. Зазначає, що для задоволення заяви є всі підстави.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчиняти певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання право власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Згідно ч. 3 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 152 ЦПК України).

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до Російської Федерації, зважаючи на статус учасників справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що запропоновані позивачем заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Крім того, за ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст.149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову не повинні порушувати принципу змагальності та процесуального рівноправ'я сторін.

За нормами ч. 1 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», пред'явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Проте Посольством Російської Федерації такої згоди станом на день розгляду заяви про забезпечення позову не надано, а позивачем, в свою чергу, не доведено належними та достатніми доказами вчинення Російською Федерацією дій, спрямованих на утруднення виконання рішення суду, у випадку задоволення позову та існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а постановлена ухвала відповідає вимогам процесуального права, та підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова 02 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

ОСОБА_2