Постанова

Іменем України

22 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 773/1219/16-ц

провадження № 61-887св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - Ічнянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області,

стягувач - відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

боржник - ОСОБА_1,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 14 грудня 2017 року в складі колегії суддів: Кузюри Л. В., Вінгаль В. М., Мамонової О. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року головний державний виконавець Ічнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Настич Р.М. звернувся до суду з поданням про заміну сторони боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП №5153538 з виконання виконавчого листа № 2-710/07, виданого 23 жовтня 2007 року Ічнянським районним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості в сумі 193792,64 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 149927,93 грн, відсотків в сумі 41916,27 грн, 1 918,44 грн витрат, стягнутих в рахунок повернення державного мита та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, на його правонаступниць: ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Заяву мотивовано тим, що у провадженні Ічнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області перебуває виконавче провадження № 5153538 з виконання виконавчого листа № 2-710/07, виданого Ічнянським районним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості в сумі 193792,64 грн, яке 13.10.2014 року було зупинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку зі смертю боржника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, до визначення правонаступників боржника.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2017 року в задоволенні подання головного державного виконавця Ічнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Настича Р. М. про заміну сторони виконавчого провадження було відмовлено.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволені подання, виходив з того, що звернення головного державного виконавця із заявою про заміну сторони виконавчого провадження є передчасним та таким, що суперечить нормам цивільного законодавства, Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою апеляційного суду Чернігігвської області від 14 грудня 2017 року ухвалу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2017 року скасовано, подання головного державного виконавця Ічнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Настича Р. М. про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.

Замінено сторону боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП №5153538 з виконання виконавчого листа № 2-710/07, виданого 23 жовтня 2007 року Ічнянським районним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості в сумі 193 792,64 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 149 927,93 грн, відсотків в сумі 41 916,27 грн, 1 918,44 грн витрат, стягнутих в рахунок повернення державного мита та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, на його правонаступниць: ОСОБА_5 та ОСОБА_2, з розподілом заборгованості у рівних частках між боржниками, та з обмеженням розміру її стягнення вартістю майна, успадкованого кожною із боржниць після смерті ОСОБА_1

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення подання, з розподілом заборгованості у рівних частинах між спадкоємицями, та з обмеженням розміру її стягнення вартістю майна, успадкованого кожною з них після смерті ОСОБА_1, оскільки прийняли спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1, тому ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є спадкоємцями ОСОБА_1, віднесеними законом до спадкоємців першої черги.

У січні 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 14 грудня 2017 року та залишити в силі ухвалу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні подання про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки відсутні докази про оформлення спадщини у встановленому законом порядку та отримання свідоцтва про право на спадщину, яке посвідчує право ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на спадщину після смерті ОСОБА_1 Тому питання про заміну правонаступників у виконавчому провадженні не може бути вирішено на підставі статті 1268 ЦК України без оформлення спадщини у встановленому законом порядку. Крім того, ПАТ ПАТ «Державний Ощадний банк України» не заявлялись грошові вимоги до ОСОБА_5 та ОСОБА_2, та судом апеляційної інстанції не враховано, що у померлого ОСОБА_1 є син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є також спадкоємцем першої черги і має право спадщини після смерті батька.

У лютому 2018 року від ПАТ «Державний Ощадний банк України» до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просять касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_2 не заперечує, що вона та ОСОБА_5 є Спадкоємцями померлого ОСОБА_1 Відсутність свідоцтваи про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину відповідно частини третьої статті 1296 ЦК України. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюється Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII).

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам матеріального права судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2007 року рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість по кредитному договору в розмірі 149 927,93 грн., нараховані відсотки в розмірі 41 916,27 грн, 1 918,44 грн в рахунок повернення державного мита та 30,00 грн - за інформаційно-технічне забезпечення, а всього 193 792,64 грн.

23 жовтня 2007 року Ічнянським районним судом Чернігівської області був виданий виконавчий лист.

30 жовтня 2007 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ічнянського РУЮ Чернігівської області було відкрито виконавче провадження по виконанню вищевказаного виконавчого листа.

ІНФОРМАЦІЯ_2 боржник ОСОБА_1 помер, що підтверджується актовим записом про смерть № 23 від 17 вересня 2014 року.

22 вересня 2014 року постановою державного виконавця ВДВС Ічнянського РУЮ Чернігівської області виконавче провадження було закінчено на підставі пункту 3 частини першої статті 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі претензії про грошові вимоги ПАТ «Державного ощадного банку України» в Ічнянській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа від 19 жовтня 2016 року за № 119/2014.

Відмовляючи в задоволенні подання головного державного виконавця Ічнянського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Чернігівській області Настича Р. М. про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні відомості про отримання спадкоємцями ОСОБА_5 та ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину, відутні відомості щодо вартості рухомого чи нерухомого спадкового майна. Крім того, відсутні докази що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_1, з останнім проживали дочка та дружина, хоча вони були зареєстровані з ним за однією адресою. Крім того, державний виконавець не надав доказів на кого та в якій частині перейшли права та обов'язки від спадкодавця.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є спадкоємцями ОСОБА_1, віднесеними законом до спадкоємців першої черги, вони прийняли спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1, боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-710/07. Тому, відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України, подання про заміну сторони виконавчого провадження підлягає задоволенню, з розподілом заборгованості у рівних частинах між спадкоємцями, та з обмеженням розміру її стягнення вартістю майна, успадкованого кожною з них після смерті ОСОБА_1

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодися неможливо.

Вирішення судом питання про визначення правонаступника сторони у виконавчому провадженні здійснюється, зокрема, на підставі надання до суду договору про заміну кредитора або боржника в цивільно-правовому зобов'язанні, свідоцтва про право на спадщину, документа про реорганізацію юридичної особи та ін.

Відповідно до частини другої, третьої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні відомості про отримання спадкоємцями ОСОБА_5 та ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо вартості рухомого та нерухомого спадкового майна та на кого і в якій частині перейшли права та обов'язки від спадкодавця.

Встановивши обставини справи, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що звернення головного державного виконавця Ічнянського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ із заявою про заміну сторони виконавчого провадження є передчасним та таким, що суперечить нормам цивільного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження».

Суд касаційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про відмову у задоволенні подання, були належним чином оцінені подані сторонами докази, точно встановлені обставини справи та правильно застосовані норми матеріального права. Однак, апеляційний суд помилково скасував законне та обґрунтоване судове рішення першої інстанції, при цьому вийшов за межі заявлених вимог, не встановив розмір неповернутого кредиту станом на момент смерті спадкодавця та ліміт відповідальності спадкоємців по боргах останнього. Отже, суд апеляційної інстамнції не надав оцінки доводам учасників справи відносно припинення основного зобов'язання у зв'язку із його виконанням, проведеним належним чином в межах ліміту відповідальності спадкоємців.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційним судом скасовано законне і обґрунтоване судове рішення суду першої інстанції, ухвала суду апеляційної інстанції відповідно до положень статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції.

Керуючись статтями 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Чернігігвської області від 14 грудня 2017 року скасувати, залишити в силі ухвалу Ічнянського районного суду Чернігігвської області від 04 жовтня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення суду апеляційної інстанції втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило