Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 205/2512/16-ц

провадження № 61-19672св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Петешенкової М. Ю., Повєткіна В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») про стягнення грошових коштів. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 14 листопада 2009 року між ним та відповідачем було укладено договір № 307859 про надання послуг системи «АвтоТак» для придбання автомобіля у групі (далі - Угода). На виконання умов договору він сплатив 60 203 грн 84 коп., однак автомобіль не отримав. Зазначена Угода була укладена ним під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, що порушило його права як споживача, передбачені статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач в Угоді фактично визнав, що надає йому фінансові послуги, проте на час укладення Угоди не мав дозволу (ліцензії) щодо надання таких послуг.11 лютого 2015 року він звертався до відповідача із заявою про розірвання Угоди, в якій також просив повернути йому сплачені внески. 16 березня 2015 року ТОВ «Авто Просто» повідомило йому про те, що Угода є розірваною, однак відмовило у поверненні коштів. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Авто Просто» на свою користь 60 203 грн 84 коп.

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 липня 2016 року у складі судді Федченко В. М. позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 60 203 грн 84 коп. Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь держави судовий збір у розмірі 602 грн 04 коп.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що внесені позивачем на рахунок відповідача грошові кошти є його власністю, якою він згідно зі статтею 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) може володіти, користуватися та розпоряджатися на власний розсуд. Разом з тим суд виходив з того, що при первісному розгляді позову судами не було вирішено питання, які мають істотне значення для справи, а саме відповідачем у своїх поясненнях і запереченнях не вказано, куди були витрачені грошові кошти, перераховані на його рахунок позивачем та іншими учасниками групи, кому саме в подальшому були надані ці кошти, скільки всього учасників групи, скільки грошових коштів ними сплачено, скільки з них вже отримали автомобілі, а скільки звернулися із заявами про повернення сплачених внесків, з якими виробниками автомобілів або автосалонами працює відповідач та скільки грошових коштів отримано самим відповідачем. Тому необхідно повторно розглянути справу по суті, оскільки наявність судового рішення, яке набрало законної сили в аналогічній справі, не може обмежувати право позивача на доступ до правосуддя.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2016 року рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 липня 2016 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Авто Просто» про стягнення грошових коштів закрито.

Скасовуючи рішення місцевого суду та закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що наявне рішення суду, яке набрало законної сили, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У січні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2016 року, в якій просив скасувати судове рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення цим судом норм процесуального права, і постановити нову ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що спір у цій справі не є тотожним спору у справі № 205/3195/15 за його позовом до ТОВ «Авто Просто» про стягнення суми, оскільки у травні 2015 року він звертався до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з позовом про стягнення з ТОВ «Авто Просто» грошових коштів в сумі 60 203 грн 84 коп. на підставі статей 15, 16, частини другої статті 214, статей 319, 321, частини четвертої статті 653 ЦК України, статей 4, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» і в обґрунтування позовних вимог зазначав лише про те, що 14 листопада 2009 року між ним та відповідачем було укладено Угоду, яка була спрямована на придбання автомобіля марки «Jac HFC 1020 К» вартістю 63 644 грн 40 коп. На виконання умов Угоди він сплатив 60 203 грн 84 коп., однак автомобіль не отримав. 11 лютого 2015 року він направив відповідачу заяву про розірвання Угоди та повернення внесених ним коштів, проте отримав згоду на розірвання Угоди, в якій йому було відмовлено у поверненні внесків у зв'язку з тим, що він не має пріоритетного права на таке повернення. У березні 2016 року він вдруге звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто» на підставі статей 15, 16, 203, 215, 216, 319 ЦК України, статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 1, 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». При подачі позову в цій справі він просив стягнути з відповідача на свою користь внесені ним за Угодою грошові кошти у зв'язку з тим, що на час укладення Угоди у відповідача була відсутня ліцензія на здійснення фінансових операцій. Тобто підстави позову, поданого ним у травні 2015 року, та підстави позову у цій справі не є тотожними.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, а ухвалою від 12 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19 квітня 2018 року справу № 205/2512/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надійшло відзивів на касаційну скаргу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 205 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 цього Кодексу).

За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню заінтересованих осіб до суду за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили 13 січня 2016 року, у справі № 205/3195/15 відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову до ТОВ «Авто Просто» про стягнення внесків у розмірі 60 203 грн 84 коп. Вказане судове рішення мотивоване тим, що 14 листопада 2009 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» було укладено Угоду, предметом якої було надання позивачу послуги системи «Авто Так», спрямованої на придбання автомобіля марки «Jac HFC 1020 К». Після припинення імпортування автомобілів марки «Jac HFC 1020 К» відповідач повідомив позивача про зміну моделі автомобіля на автомобіль марки «ZAZ Sens». 11 лютого 2015 року позивач звернувся до ТОВ «Авто Просто» із заявою про розірвання Угоди та повернення сплачених ним внесків, на що 16 березня 2015 року отримав відповідь про розірвання Угоди, в якій відповідач повідомив йому про те, що поверненню підлягають чисті внески, розраховані відповідно до положень статі 13 Угоди. Повернення вказаних грошових коштів відбувається в порядку черговості. ОСОБА_1 був 11-м учасником системи на повернення таких коштів. Викладене свідчить про те, що відповідач виконує взяті на себе зобов'язання за Угодою щодо повернення коштів. Підписуючи Угоду, ОСОБА_1 визнав її умови та погодився на повернення коштів, згідно з умовами Угоди. Разом з тим у разі повернення коштів позивачу будуть порушені права та інтереси інших учасників, які розірвали Угоди, у зв'язку з тим, що вони перебувають у черзі на повернення коштів перед позивачем.

Позовні вимоги у цій справі ОСОБА_1 обґрунтовував тими самими обставинами, що і у справі № 205/3195/15, а самі вимоги в обох справах були однаковими.

З огляду на викладене, скасовуючи рішення місцевого суду та закриваючи провадження у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про тотожність позову у цій справі та поданого ОСОБА_1 позову у справі № 205/3195/15, за результатами якого Ленінським районним судом міста Дніпропетровська 20 жовтня 2015 року ухвалено рішення, і на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року правильно закрив провадження у справі.

Доводи касаційної скарги про те, що спір у цій справі не тотожний спору у справі № 205/3195/15, спростовуються вищенаведеними обставинами та наявними у матеріалах справи доказами.

Посилання у касаційній скарзі на те, що при подачі позову у цій справі основним аргументом було здійснення відповідачем своєї діяльності без відповідного дозволу, а при подачі позову у справі № 205/3195/15 - неналежне виконання ТОВ «Авто Просто» взятих на себе зобов'язань за Угодою, не заслуговують на увагу, оскільки з описової частини рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року вбачається, що однією з підстав позову було те, що ТОВ «Авто Просто» надає фінансові послуги без відповідного на це дозволу держави.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак Г. І. Усик