Справа № 462/3634/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 вересня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Рущак Т.О.

за участю позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення з квартири, -

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому просять виселити ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Свої вимоги мотивують тим, що вищевказана квартира належить їм на праві часткової власності по ? частки кожному. Відповідач ОСОБА_4 співмешканець позивача ОСОБА_2, який зареєстрований в квартирі 10.05.2012 р. як наймач. За час спільного проживання з позивачкою відповідач регулярно зловживав спиртними напоями, висловлював погрози, в звязку з чим вона змушена була втікати з власної квартири. На вимогу позивачки виселитися з квартири та знятися з реєстрації, відповідач не відреагував, натомість продовжував зловживати спиртними напоями, приходити в нетверезому стані. Оскільки відповідач відбував покарання в місцях позбавлення волі за умисне вбивство, позивач, яка є інвалідом 1 групи, має побоювання, що його неадекватна поведінка несе реальну загрозу її життю та здоровю. Крім того, вважають, що перебування відповідача у квартирі порушує їх право власності.

Ухвалою судді від 20.06.2018 р. прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, про що повідомлено учасників справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним в позовній заяві, доповнила, що в правоохоронні органи з приводу неадекватної поведінки відповідача не зверталася, оскільки тривалий час пробачала його, а згодом мала реальні побоювання за своє життя та здоровя. Просить задовольнити позов.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в позовній заяві, вважає, що вони, як власники, вправі розпоряджатися квартирою на свій розсуд і ставити питання про виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення. Просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи через оголошення на веб-порталі судової влади України.

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивачів проти заочного розгляду справи, не подання відповідачем відзиву, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивачів, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право власності є непорушним.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як встановлено судом, АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності по ? частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.6,7).

У вказаній квартирі зареєстровано троє осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3 (співвласники) та ОСОБА_4 (наймач) (а.с.8).

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною першою ст. 109 ЖК Української РСР визначено, що виселення із займаного приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Згідно з частиною першою статті 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ними, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичними порушеннями правила співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексуУкраїни", при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК Української РСРосіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, суд враховує правову позицію Верховного Суду України у цивільній справі № 6-11656св10, для застосування норм ст. 116 ЖК України необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, всупереч вказаним вимогам, позивачами не надано суду достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема не доведено факту систематичності порушення відповідачем правил співжиття, яке робить неможливим проживання з ним в одній квартирі, не надано доказів вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів, тому позов до задоволення не підлягає.

Оскільки у задоволені позову відмовлено, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 9, 109, 116 ЖК Української УРСР, ст.ст. 15, 382, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення з АДРЕСА_3 відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне судове рішення складено 08.10.2018 р.

Суддя: (підпис) ОСОБА_1

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз