Провадження №22-ц/812/494/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 грудня 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Данилової О.О., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.,

за участі представника заявника - ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 6-185/2011 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу, яку постановив Заводський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Павлової Жанни Петрівни у приміщенні цього суду 09 червня 2011 року об 11 годині у справі за поданням Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 р. заступник начальника Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області (далі - Підрозділ примусового виконання рішень) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

Подання мотивовано тим, що на примусовому виконанні Підрозділу примусового виконання рішень перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 4252715 грн. 79 коп. до складу якого входить 52 виконавчих документів, в тому числі і виконавчий лист №2-257/2008, виданий 07 травня 2008 р. Заводським районним судом м. Миколаєва на підставі рішення суду від 13 березня 2008 р. по цивільній справі за позовом Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 608486 грн. 29 коп.

19 листопада 2008 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка 20 листопада 2008 р. направлена сторонам та якою боржнику встановлено строк для виконання рішення та попереджено про примусове виконання рішення у разі ненадання боржником підтвердження виконання рішення.

Посилаючись на ті обставини, що станом на 31 травня 2011 р. зведене виконавче провадження залишається невиконаним та боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, заступник начальника Підрозділу примусового виконання рішень просить суд встановити тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до повного виконання ним зобов'язань.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2011 р. подання заступника начальника Підрозділу примусового виконання рішень задоволено.

Ухвала суду мотивована тим, що на виконанні у Підрозділі примусового виконання рішень знаходиться зведене виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_2, з поданих документів вбачається, що боржник не виконує присуджені йому судом до виконання зобов'язання зі сплати кредитної заборгованості, не реагує на вимоги державного виконавця про добровільну сплату заборгованості, ухиляється від цього.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить її скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково погодився з доводами подання заступника начальника Підрозділу примусового виконання рішень, оскільки сам лише факт невиконання судового рішення не свідчить про ухилення боржника від його виконання і не є достатньою підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України, тоді як відсутні докази його ухилення виконання зобов'язань за судовими рішеннями. До того ж, 06 березня 2007 р. між боржником та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено депозитний договір SAMDN41, згідно умов якого ОСОБА_2 поклав на депозитний рахунок НОМЕР_1 70000 доларів США строком на 1 рік, під 21% річних. Після закінчення строку депозитного договору, як повідомили співробітники Банку, Банк подовжив строк дії договору на новий строк. 12 лютого 2013 р. Регіональне управління НБУ у Миколаївській області провело перевірку за скаргою ОСОБА_2, та відповідно до інформації наданої Банком встановило, що 09 червня 2010 р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» списав з депозитного рахунку ОСОБА_2 78358,75 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором NKVPGK04040093 від 02 березня 2007 р., на підставі договору відступлення права вимоги від 06 березня 2007 р. При цьому, ОСОБА_2 ніколи не підписував з Банком договір відступлення права вимоги (цесії) від 06 березня 2007 р. Тобто, заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» була погашена шляхом списання з депозитного рахунку, належного ОСОБА_2 78358,75 доларів США в односторонньому порядку. Однак, не зважаючи на повне погашення боргу, ПАТ «КБ «Приватбанк» продовжує відкривати виконавчі провадження з виконання виконавчого листа №2/257/2008 від 07 травня 2008р., що свідчить про те, що фактично кошти з депозитного рахунку ОСОБА_2 не було стягнуто в рахунок погашення боргу за вказаним виконавчим листом.

Крім цього, 10 грудня 2012 р. Центральний районний суд м. Миколаєва виніс заочне рішення по справі №1423/14829/2012, яким звернув стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.

Як було встановлено, працівниками Банку було підроблено договір іпотеки від 06 березня 2007 р. з ОСОБА_2, який останнім ніколи не укладався.

02 серпня 2013 р. Центральний районний суд м. Миколаєва скасував заочне рішення по справі №1423/14829/2012 від 10 грудня 2012р.

09 серпня 2013 р. Центральний районний суд м. Миколаєва ухвалив рішення по справі №490/9079/13-ц, яким відмовив Банку в задоволенні позову повністю.

Як вказує ОСОБА_2, станом на момент звернення з цією скаргою на депозитному рахунку має находитись 231700 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 6501782,12 грн., чого цілком достатньо для погашення всіх боргів, що знаходяться на виконанні в межах зведеного виконавчого провадження №49888945.

Якщо вищезазначені кошти відсутні, вищезазначені дії працівників Банку свідчать про шахрайські дії з привласнення грошових коштів та майна ОСОБА_2, шляхом привласнення грошових коштів з депозитного рахунку, та підроблення договору іпотеки та договору відступлення права вимоги (цесії).

Крім того, в виконавчому документі зазначено місце проживання боржника АДРЕСА_1, однак, фактично, на момент відкриття виконавчого провадження місцем реєстрації боржника є АДРЕСА_2. Тобто, місцем виконання рішення суду є Центральний ВДВС ММУЮ, а ні Заводський ВДВС ММУЮ.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV (тут і далі в редакції закону, яка була чинною на час постановлення даної ухвали).

За змістом п.18 ч.3 ст.11 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Виходячи з викладеного, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна неявка за викликом державного виконавця; письмове не повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Так, відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України (в редакції закону, чинній на час постановлення даної ухвали) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Отже, діюче законодавство України передбачає можливість тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України у разі ухилення від виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що на примусовому виконанні Підрозділу примусового виконання рішень перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 4252715 грн. 79 коп. до складу якого входить 52 виконавчих документів, в тому числі і виконавчий лист №2-257/2008, виданий 07 травня 2008 р. Заводським районним судом м. Миколаєва на підставі рішення суду від 13 березня 2008 р. по цивільній справі за позовом ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 608486 грн. 29 коп.

У добровільному порядку рішення суду ОСОБА_2 не виконується.

Звертаючись до суду з поданням, заступник начальника Підрозділу примусового виконання рішень посилається як на підставу такого звернення на невиконання в добровільному порядку боржником рішень суду.

Між тим, зі змісту вищенаведених норм закону вбачається, що можливість тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України пов'язана саме з ухиленням останнього від примусового виконання судового рішення.

На момент звернення з поданням факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків у виконавчому провадженні повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, які мають бути додані до подання державного виконавця.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» зокрема, щодо надання у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

В матеріалах, наданих державним виконавцем разом з поданням до суду, відсутні відомості про отримання боржником постанов про відкриття виконавчого провадження з зазначенням строку на добровільне виконання виконавчого документу, також відсутні будь-які докази щодо проведення перевірки належного боржникові майна (нерухомого майна, транспортних засобів тощо), з'ясування місця його роботи.

Відсутні і акти про перевірку наявності майна за місцем реєстрації боржника.

Крім того, державним виконавцем не надано відомостей щодо виклику боржника до відділу ДВС та отримання боржником такого виклику, а особа, яка не є повідомленою про покладені на неї обов'язки, не може вважатися такою, що ухиляється від їх виконання.

Саме по собі невиконання боржником рішення суду у добровільному порядку ще не є свідченням ухилення його від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

Враховуючи, що на час звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Підрозділом примусового виконання рішень не надано доказів того, що боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця, вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що обмеження у праві виїзду за кордон було застосовано судом передчасно, без належного з'ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці.

За такого відсутні підстави для задоволення подання державного виконавця.

З урахуванням викладеного та на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2011 р. скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні подання Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді О.О. Данилова

Ж.М. Яворська

_________________________________________________

Повний текст постанови складений 26 грудня 2018 року