Справа № 487/834/18
Провадження № 2/487/1169/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2018 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Притуляк І.О.,

за участю: секретаря судового засідання Кожина В.О.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про встановлення нікчемності додаткової угоди до договору про іпотечний кредит,-

ВСТАНОВИВ:

19.02.2018 року, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» в якому просила визнати нікчемною Додаткову угоду від 13.08.2008 року, якою Договір про іпотечний кредит №NKN0G9 від 25.04.2008 року, був викладений у новій редакції.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачем при укладені кредитного договору в новій редакції були порушені норми Закону України "Про захист прав споживача" та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту введених Постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року, що завадило їй здійснити свідомий вибір стосовно необхідності укладення зазначеної угоди. Зокрема її не належним чином було повідомлено про наявні форми кредитування, недоліки та переваги ануїтентної та класичної форми кредитування, про орієнтовну сукупну та кредитну вартість договору, про варіанти повернення кредиту, можливість дострокового повернення, податковий режим сплати відсотків. Уточнивши позовні вимоги зазначила, що відповідачем були порушені п.п. 2.3.3., 2.2.7., 2.3.9., 3.9, 56.1, 5.2, 5.3, 8.1., та 8.4. Кредитного договору, у звязку із чим вказаний договір є нікчемним.

На підставі викладеного просила визнати нікчемною Додаткову угоду від 13.08.2018 року, якою Договір про іпотечний кредит №NKN0G9 від 25.04.2008 року, був викладений у новій редакції.

Позивач та її представник ОСОБА_1 у судовому засіданні обставини, викладені у позовній заяві підтвердили, заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача, до судового засідання не зявився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав відзив яким позовні вимоги не визнав зазначивши, що обґрунтування позову нормами Закону України Про захист прав споживача, є безпідставними оскільки, його застосування до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № NKN0G9 від 25.04.2008 року. Відповідно до п.п. 1.1 якої Банк зобовязується надати Позивачу кредитні кошти, шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 8.1 даного Договору. Пунктом 8.1. Особливих умов договору передбачено, що Банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок на строк з 13.08.2008 по 25.04.2017 року, включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 21571,38 доларів США на наступні цілі: придбання нерухомості, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1, 17% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів. Станом на 25.04.2008 року заборгованість складає 99875,50 грн., що еквівалентно 21571,38 Доларів США.

Згідно п.п. 2.2.1. Позичальник зобовязується використати кредит на цілі, зазначені в п.8.1 Договору., п.п. 2.2.2 Сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2.,8.1.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.02.2018 року позов АТ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за зазначеним кредитним договором задоволено частково.

Відповідно до положень статей 6, ч.1 ст. 626, ст. 627, ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ч.1 ст.638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1046 ЦКУ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.

Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі в т.ч і за додатковою угодою, що підтверджується заявою Позивача № 29 від 13.08.2008р., Додатковою угодою та виписками про рух коштів за рахунками №8911 та №0051.

Проте, як зазначає ОСОБА_2, відповідач скориставшись її необізнаністю не належним чином повідомив її про сукупну вартість кредиту, наявні форми кредитування, недоліки та переваги ануїтентної та класичної форми кредитування, варіанти повернення кредиту, можливість дострокового повернення, податковий режим сплати відсотків, що є нечесною підприємницькою практикою, відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів".

Так, відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача в письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки запропонованих схем кредитування.

Згідно з положеннями частин 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час укладення спірного кредитного договору, передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, містить перелік умов, які є несправедливими, однак цей перелік не є вичерпним, а частина 6 вказує на те, що у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, то на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Проте, суд вважає, що підписавши Додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 25.04.2008 року, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів. При підписанні спірного договору позивач ознайомилася та погодилася з його умовами, що підтвердила своїм власним підписом, вважаючи вказані умови прийнятними для себе..

Згідно ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" підприємницька практика вважається нечесною, якщо вводить споживача в оману, зокрема стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Докази того, що позивач була введена Банком в оману з використанням нечесної підприємницької практики, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, не погоджуючись з умовами кредитного договору позивач виплачувала кредит та звернулась до суду із зазначеним позовом за захистом своїх прав лише у 2018 році та при звернення Банку до неї з позовом про стягнення заборгованості не ставила питання, у передбаченому законодавством порядку, про визнання нікчемним зазначеного договору, доказів, що спростовують зазначене, позивачем суду не надано.

Підписанням кредитного договору, Позивач, підтвердила те, що всі умови Кредитного договору їй зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтверджувала свою здатність виконувати умови договору. Крім цього, для отримання кредитних коштів Позивач мала можливість обрати будь-яку іншу з належною діловою репутацією банківську або кредитну установу, зареєстровану у передбаченому законодавством порядку та яка має відповідні дозволи, ліцензії тощо, але все ж таки звернулась з цього приводу саме до Відповідача, що підтверджує усвідомлення нею своїх дій, при укладенні спірного договору.

Таким чином, суд приходить до переконання, що Додаткова угода до договору про іпотечний кредит, яка була укладена між сторонами, відповідає всім вимогам законодавства України, тому підстав для визнання її нікчемним суд не вбачає, у зв'язку з чим позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.10,18,23,76,258,259,263-265,352,354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про встановлення нікчемності додаткової угоди до договору про іпотечний кредит №NKN0G9 від 25.04.2008 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до АМиколаївського апеляційного суду безпосередньо чи через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2. РНОКПП: НОМЕР_1;

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; (рахунок отримувача для погашення заборгованості та судових витрат 3111); МФО № 305299;

Повне рішення буде складено 05.10.2018 року.

Суддя: І.О. Притуляк