ПОСТАНОВА

Іменем України

16 липня 2018 року м. Кропивницький

справа № 383/493/18

провадження № 22-ц/781/1328/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах^ головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів Суровицької Л.В., Черненка В.В.

за участю секретаря Бодопрост М.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник за довіреністю ОСОБА_2, адвокат Левицька Ліана Анатоліївна

відповідач - Відділ Державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції у Кіровоградській області,

третя особа - Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, представник за довіреністю Гришин Леонід Олексійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 червня 2018 року у складі судді Адаменко І.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції у Кіровоградській області, третя особа: Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Відділу Державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції у Кіровоградській області, третя особа: Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про скасування арешту майна.

Зазначала, що ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить 1/6 частина будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель за адресою: АДРЕСА_1. 2/3 частини цього будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належать ОСОБА_2, 1/6 частина будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належать ОСОБА_5. Співвласники вирішивши продати належний їм будинок з?ясували, що на майно ОСОБА_1 накладений арешт. Підстава обтяження - виконавчий лист № 1-38 від 15 травня 2008 року, виданий Апеляційним судом Кіровоградської області на підставі вироку від 28 листопада 2007 року, яким ОСОБА_1 засуджений за вчинення злочину до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності. Згідно інформації відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції від 03 квітня 2018 року за № 325 перевіркою встановлено, що з 03 березня 2009 року у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 1-38 від 15 травня 2008 року. 30 грудня 2009 року виконавче провадження завершене - повернуто без виконання у зв?язку з відсутністю у боржника майна, яке можливо конфіскувати. В 2012 році матеріали виконавчого провадження знищено, а тому арешт є безпідставним та таким, що підлягає скасуванню.

Просила скасувати арешт всього майна, належного на праві власності ОСОБА_1

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 червня 2018 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції у Кіровоградській області, третя особа: Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про скасування арешту майна відмовлено. Суд дійшов висновку, що оскільки арешт накладено в межах кримінального провадження, така заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати ухвалу суду, постановлену з порушенням норм матеріального права, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що Кримінальний процесуальний кодекс, визначаючи коло питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, не передбачає розгляд клопотань про скасування арешту майна на виконання вироку в частині конфіскації майна. Стаття 174 КПК України, на яку посилається суд, регулює питання скасування арешту майна на стадії досудового розслідування та судового провадження та не може бути застосована на стадії виконання вироку. Суд дав неправильне тлумачення правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 15 травня 2013 року № 6-26цс13, оскільки її зміст полягає в тому, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. В цьому випадку арешт майна накладений в порядку виконання вироку суду в частині додаткового покарання після завершення провадження у кримінальній справі, тому способом захисту прав ОСОБА_1 є звернення до суду з позовом.

Апеляційне провадження відкрито 25 червня 2018 року (а.с.53), справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 16 липня 2018 року (а.с.59).

У відзиві на апеляційну скаргу представник третьої особи Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області зазначає, що позов про зняття арешту з майна на підставі ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» може бути пред?явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Відповідачами у справі є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно (стягувач). Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Позивач у даній справі був стороною виконавчого провадження при примусовому виконанні рішення у кримінальній справі, а саме боржником, тому у нього відсутнє право звертатись до суду з позовом на підставі зазначеної норми ЗУ «Про виконавче провадження». Оскільки виконавчий документ видавався Апеляційним судом Кіровоградської області за наслідками розгляду кримінальної справи і винесення відповідного вироку, не можна розглянути скаргу на дії державного виконавця в порядку цивільного судочинства. Правовідносини сторін не є цивільно-правовими. Вважає ухвалу суду першої інстанції правомірною (а.с.65-68).

В засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи повідомлені про дату, час та місце розгляду справи під розписку (а.с.74-77), в засідання апеляційного суду не прибули, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 27 квітня 2007 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.11).

Вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 28 листопада 2007 року ОСОБА_1 призначено покарання 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного засудженому майна, задоволено цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди 2331 грн. та моральної шкоди 20000 грн. (а.с.15-23). Засуджений відбуває покарання (а.с.48).

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджується, що на підставі виконавчого листа №1-38, виданого 15 травня 2008 року Апеляційним судом Кіровоградської області відділом державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції накладено арешт на все майно ОСОБА_1, відомості щодо змісту виконавчого листа: відшкодування шкоди, конфіскація майна тощо в реєстрі відсутні (а.с.27).

З листа Бобринецького районного відділу ДВС від 03 квітня 2018 року №325 вбачається , що за книгою обліку виконавчих листів з 03 березня 2009 року на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження про конфіскацію всього майна, належного ОСОБА_1, 20 грудня 2009 року виконавче провадження завершено без виконання у зв'язку з відсутністю у боржника майна, яке можливо конфіскувати, більш детальну інформацію надати неможливо, оскільки матеріали виконавчого провадження на початку 2012 року знищені за закінченням строку зберігання (а.с.26).

Суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що оскільки арешт майна здійснено державною виконавчою службою в порядку виконання вироку суду про конфіскацію майна учасника кримінального провадження засудженого ОСОБА_1, то питання про зняття такого арешту не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а може бути вирішено в порядку виконання вироку суду за правилами Кримінального процесуального кодексу України. Доводи апеляційної скарги зазначене не спростовують.

Такий висновок суду узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц, провадження № 14-159цс18.

Крім того, розглядаючи заяву учасника кримінального провадження про скасування арешту його майна, саме в межах кримінального провадження можна встановити, чи накладався під час досудового розслідування арешт з метою забезпечення цивільного позову чи можливої конфіскації майна, чи виконано вирок в частині відшкодування шкоди, які виконавчі листи видавалися на виконання вироку, оскільки матеріали позовної заяви таких відомостей не містять, а матеріали виконавчого провадження знищені.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що кримінально-процесуальним законодавством вирішення заяви про скасування арешту майна не передбачено. Ці питання вирішуються судом в порядку, передбаченому статтями 174, 539 чинного КПК України. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» чинного КПК України питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Згідно зі статтею 409 КПК України 1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішується судом.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог процесуального закону. В межах доводів та вимог апеляційної скарги підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись п.1 ст.374,375,381,382,384 ЦПК України , суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 липня 2018 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: Л.В.Суровицька

В.В.Черненко