ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«26» грудня 2018 року
м. Харків
справа № 640/11625/17-ц
провадження № 22ц/818/637/18
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Асавалюк О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач - Управління Служби безпеки України в Харківській області,

треті особи - Служба безпеки України, Житлово-побутова комісія Управління Служби безпеки України в Харківській області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Харківській області на рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 березня 2018 року в складі судді Зуб Г.А.,

в с т а н о в и в:
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Служби безпеки України в Харківській області, треті особи: Служба безпеки України, Житлово-побутова комісія Управління Служби безпеки України в Харківській області про визнання незаконним та скасування рішення про зняття з квартирного обліку, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що 12 травня 2017 року на засіданні житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Харківській області прийнято рішення про зняття його з квартирного обліку та закриття квартирної справи.

Зазначив, що з 01 серпня 1988 року по 25 серпня 2011 року він проходив військову службу, зокрема, з 07 вересня 1993 року по 30 січня 2003 року на посадах офіцерського складу в органах МВС України, з 31 березня 2004 року по 25 серпня 2011 року на посадах офіцерського складу в органах Служби безпеки України. На даний час він є полковником запасу Служби безпеки України, пенсіонером за вислугою років, звільнений з військової служби в запас наказом Голови Служби безпеки України від 16 серпня 2011 року № 787 - ос та виключений із списків особового складу наказом начальника Управління Служби безпеки України в Харківській області від 25 серпня 2001 року №202 - ос.

У 2002 році він перебував на службі в ГУ МВС України в м. Києві та мав тимчасову реєстрацію у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказав, що на той час він був співвласником квартири АДРЕСА_2 . Згідно свідоцтва про право власності на житло зазначена квартира житловою площею 59,9 кв. м. належала на праві спільної сумісної власності його батьку ОСОБА_3 , матері ОСОБА_4 , сестрі ОСОБА_1 та йому. Наявність права власності на ј вказаної квартири не було перешкодою у взятті його на квартирний облік, як особи, що потребувала поліпшення житлових умов.

20 жовтня 2002 року він звернувся з заявою до Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, в якій просив прийняти його на квартирний облік по категорії працівник міліції з родиною у складі одна особа.

Громадською комісією з житлових питань при Солом`янській районній у м. Києві державній адміністрації на підставі даної заяви та необхідних документів, рекомендовано зарахувати його на квартирний облік по категорії «працівник міліції».

Розпорядженням Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації № 1418 від 14 листопада 2002 року «Про зарахування громадян на квартирний облік, внесення змін в квартоблікові справи та зняття з квартобліку» його прийнято на квартирний облік з першочерговим порядком забезпечення житлом, облікова справа № 25843.

Зазначив, що на квартирному обліку у Солом`янській районній у м. Києві державній адміністрації, але вже на загальній черзі, він перебував і під час проходження військової служби в Службі безпеки України, з 31 березня 2004 року.

Вказав, що в цей період, а саме 14 грудня 2004 року за договором купівлі-продажу квартира АДРЕСА_2 відчужена Територіальній громаді м. Ізюм в особі міської ради Харківської області. Продаж квартири вчинено за 29 150,00 грн., що з урахуванням часток у праві спільної сумісної власності його частка склала 7287,50 грн.

Вважав, що ця обставина не стала і не могла стати підставою для зняття його з квартирного обліку, оскільки законодавством передбачений вичерпний перелік випадків, з настанням яких громадяни знімаються з квартирного обліку. Поліпшення житлових умов не відбулось, оскільки іншого житла придбано не було та продаж цієї квартири не є штучним погіршенням житлових умов.

Зазначив, що в жовтні 2006 року його зараховано у розпорядження начальника Управління Служби безпеки України в Харківській області, а в грудні 2006 року -призначено на посаду заступника начальника відділу Управління Служби безпеки України в Харківській області, що було переміщенням по службі. Отже, у зв`язку з зазначеними обставинами відбувся і його виїзд на постійне місце проживання до м. Харкова.

Солом`янською районною у м. Києві державною адміністрацією його облікова картка № НОМЕР_1 в 2006 році передана в установленому порядку до Служби безпеки України, а в подальшому долучена до матеріалів облікової справи Управління Служби безпеки України в Харківській області № 99.

15 листопада 2007 року він звернувся з рапортом до начальника Управління Служби безпеки України в Харківській області, в якому просив розглянути на засіданні житлово-побутової комісії Управління питання про постановку його на квартирний облік для отримання житла.

Рішенням житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Харківській області від 18 січня 2008 року його постановлено на квартирний облік (загальна черга) у складі сім`ї одна особа, та включено у списки працівників Управління Служби безпеки України в Харківській області, поставлених на облік для отримання житлової площі.

Вказав, що за період з 2007 року по 2017 рік проведено не менше 9 перереєстрацій і підстав для зняття його з квартирного обліку виявлено не було. Лише після подання ним чергової заяви 12 квітня 2017 року щодо постановки на квартирний облік членів його родини, а саме дружини ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_6 рішенням житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Харківській області від 12 травня 2017 року його знято з квартирного обліку та закрито квартирну справу.

Зазначив, що підставою для ухвалення такого рішення є те, що він разом з співвласниками 14 грудня 2004 року здійснив продаж квартири АДРЕСА_2 , що фактично не є підставою для зняття з обліку з урахуванням положень законодавства.

Вважав, що ствердження про подання ним відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік, що зафіксовані у протоколі № 3 засідання житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Харківській області від 12 травня 2017 року, не відповідають дійсності.

Вважав, що з тексту цього протоколу, не зрозуміло, що ж в даному випадку стало підставою для зняття з обліку подання ним відомостей, що не відповідають дійсності чи неправомірні дії службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік ,оскільки це є різними підставами для зняття з квартирного обліку. В обґрунтування рішення про відмову у прийнятті на облік як осіб, що потребують поліпшення житлових умов членів його родини, а саме дружини та дочки покладено те, що його знято з квартирного обліку та у зв`язку з тим, що вони не проходять військову службу та не перебувають у трудових відносинах з Управлінням.

Просив визнати незаконним та скасувати повністю рішення житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Харківській області про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку в Управлінні Служби безпеки України в Харківській області, яке оформлено протоколом № 3 від 12 травня 2017 року; зобов`язати Управління Служби безпеки України в Харківській області поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку в Управлінні Служби безпеки України в Харківській області; зобов`язати Управління Служби безпеки України в Харківській області повторно розглянути питання прийняття на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов членів його родини: дружини ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_6 ; стягнути з відповідача судовий збір.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Харківській області про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку в Управлінні Служби безпеки України в Харківській області, яке оформлено протоколом № 3 засідання житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Харківській області від 12 травня 2017 року; зобов`язано Управління Служби безпеки України в Харківській області поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку в Управлінні Служби безпеки України в Харківській області; зобов`язано Управління Служби безпеки України в Харківській області повторно розглянути питання щодо прийняття на облік як осіб, що потребують поліпшення житлових умов членів родини ОСОБА_1 : його дружини ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_6 ; стягнуто з Управління Служби безпеки України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Управління Служби безпеки України в Харківській області подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, в якому відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що позивач у м. Харкові зареєструвався 15 січня 2007 року, на квартирну чергу його зараховано 18 січня 2008 року, тобто через рік після реєстрації, що свідчить про неправомірні дії посадових осіб житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Харківській області, що виразились в неврахуванні при прийнятті рішення про постановку на квартирну чергу відсутності у позивача 5-річного терміну проживання та реєстрації в м. Харкові; що позивачем не надано до житлово-побутової комісії Управління відомостей про факт продажу квартири, яка перебувала у спільній сумісній власності його та членів його родини, що є наданням позивачем недостовірних відомостей про відсутність штучного погіршення житлових умов протягом останніх 5 років перед зарахуванням на квартирний облік; що чинне житлове законодавство не передбачає вимог щодо визнання недійсним рішення про зарахування на квартирний облік, а також не вимагається скасування такого рішення чи його оскарження; що факт перебування на квартирному обліку в органах виконавчої влади Солом`янського району м. Києва не є перебуванням на квартирній черзі за попереднім місцем служби, оскільки органи виконавчої влади не є військовою частиною; що облікову справу позивача № 25843 видано йому особисто 29 серпня 2006 року, тобто до початку проходження ним військової служби в Управлінні Служби безпеки України в Харківській області, яка розпочалась з 10 жовтня 2006 року; що Солом`янською районною в м. Києві державною адміністрацією надані документи, що свідчать про факт перебування позивача на квартирному обліку в органах виконавчої влади до травня 2017 року, що унеможливлює зарахування часу перебування на квартирному обліку в органах виконавчої влади за місцем проживання до термінів перебування на квартирній черзі за місцем роботи або іншим місцем проживання до часу зняття з обліку в органах виконавчої влади; що будь-яких дій, спрямованих на припинення перебування на квартирному обліку в органах виконавчої влади позивач не вчиняв, повідомлення про зняття його з квартирного обліку не отримував, а отже, мав усвідомлювати факт перебування у незавершених правовідносинах з Солом`янською районною в м. Києві державною адміністрацією з приводу знаходження на квартирному обліку в органах виконавчої влади; що час перебування позивача на квартирному обліку в органах виконавчої влади взагалі не може бути зараховано до термінів перебування його на квартирній черзі в житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Харківській області; що Управлінням Служби безпеки України в Харківській області, як юридичною особою, не вчинено (допущено) жодних порушень вимог законодавства, пов`язаних із прийняттям житлово-побутової комісії Управління рішення про зняття позивача з квартирного обліку; що позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення житлово-побутової комісії Управління належить до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Маміної О.В. від 08 червня 2018 року апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Харківській області залишено без руху.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Маміної О.В. від 25 червня 2018 року клопотання Управління Служби безпеки України в Харківській області про зменшення розміру судового збору залишено без задоволення, апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Маміної О.В. від 27 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та зупинено виконання рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області в складі колегії суддів Маміної О.В., Кружиліної О.А., Пилипчук Н.П. від 03 серпня 2018 року клопотання Управління Служби безпеки України в Харківській області про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи залишено без задоволення та призначено справу до розгляду без повідомленням учасників справи.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області в складі колегії суддів Маміної О.В., Кружиліної О.А., Пилипчук Н.П. від 25 вересня 2018 року призначено справу до розгляду в судове засідання з викликом учасників справи.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 452/2017 постановлено ліквідувати Апеляційний суд Харківської області та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

На підставі Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 судді, які здійснювали правосуддя в Апеляційному суді Харківської області переведені до новоутвореного Харківського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року повідомлення про початок роботи Харківського апеляційного суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940).

03 жовтня 2018 року справу передано до Харківського апеляційного суду.

12 жовтня 2018 року за допомогою автоматизованого розподілу справ між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. розподілено цивільну справу № 640/11625/17-ц (22ц/818/637/18) за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Харківській області, треті особи: Служба безпеки України, Житлово-побутова комісія Управління Служби безпеки України в Харківській області про визнання незаконним та скасування рішення про зняття з квартирного обліку, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року в складі колегії суддів Бурлака І.В., Кіся П.В., Яцини В.Б. справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

13 серпня 2018 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому зазначив, що жодним доказом не підтверджено неправомірність дій посадових осіб при вирішенні питання про постановку його на квартирний облік чи вжиття будь яких заходів реагування, впливу до винних осіб за цим фактом; що правомірність дій начальника Управління Служби безпеки України в Харківській області, яким затверджувався протокол № 3 від 12 травня 2017 року, не була предметом розгляду цієї справи, тому твердження відповідача щодо відсутності відповідного висновку суду з цього приводу є хибним.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Харківській області необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що ОСОБА_1 довів, що його право на житло відповідачами порушено.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 жовтня 2002 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, в якій просив прийняти його на квартирний облік по категорії працівників міліції з родиною у складі: одна особа, оскільки проживав та працював у той час у м. Києві.

Відповідно до витягу з розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 14 листопада 2002 року № 1418 «Про зарахування громадян на квартирний облік, внесення змін в квартоблікові справи та зняття з квартобліку», прийнято на квартирний облік за місцем проживання ОСОБА_1 родиною з 1 особи, прописано в м. Києві з 2002 року, і він проживає за адресою: АДРЕСА_1 : проживання в гуртожитках; категорія обліку: працівники МВС; порядок забезпечення житлом: першочерговий.

Із довідки Управління Служби безпеки України в Харківській області від 09 листопада 2015 року № 70/12-Б-784 вбачається, що полковник запасу Служби безпеки України ОСОБА_1 (А-036482) проходив військову службу: з 01 серпня 1988 року по 20 червня 1993 року курсант Харківського вищого військового командно-інженерного училища ракетних військ; з 07 вересня 1993 року по 30 січня 2003 року служба на посадах офіцерського складу в органах МВС України; з 31 березня 2004 року по 25 серпня 2011 року служба на посадах офіцерського складу в органах СБ України.

Згідно довідки Головного управління МВС України в м. Києві від 12 вересня 2002 року ОСОБА_1 дійсно знаходиться на службі в ГУ МВС України в м. Києві, за даними особової справи значиться з 07 вересня 1993 року.

Як вбачається з довідки Служби безпеки України від 10 жовтня 2006 року № 165 підполковник ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Службі безпеки України з 31 березня 2004 року.

Відповідно до довідки Управління Служби безпеки України в Харківській області від 15 листопада 2007 року № 70/11-279 ОСОБА_1 проходить військову службу в Управління Служби безпеки України в Харківській області з 10 жовтня 2006 року.

Із довідки Управління Служби безпеки України в Харківській області від 30 серпня 2011 року № 70/11-323 вбачається, що полковник ОСОБА_1 (А-036482) звільнений з військової служби у запас Служби безпеки України за пунктом «а» пункту 61 та підпунктом «б» пункту 63 (за станом здоров`я) наказом Головного Служби безпеки України № 787-ос від 16 серпня 2011 року та виключений із списків особового складу з 25 серпня 2011 року наказом начальника Управління Служби безпеки України в Харківській області від 25 серпня 2011 року № 202-ос. Календарна вислуга років в Службі безпеки України станом на 25 серпня 2011 року полковника ОСОБА_1 складає 07 років 04 місяці 24 дні.

У 2004 році ОСОБА_1 на підставі доручення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красовським Б.Г. від 08 грудня 2004 року за № 4213, за договором купівлі-продажу від 14 грудня 2004 року № 2738 здійснено відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_3 , яка належала йому та членам його родини на підставі свідоцтва про право власності, виданого Ізюмським приладобудівним заводом від 13 березня 1996 року за № 1648 та зареєстрованого в Ізюмському БТІ 05 вересня 2002 року за № 134, реєстраційний номер 8935536.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 зареєстровано: з 11 серпня 1998 року по 17 серпня 2002 року за адресою: АДРЕСА_4 ; з 28 серпня 2002 року п 15 жовтня 2004 року за адресою: АДРЕСА_1 ; з 17 лютого 2005 року по 09 листопада 2006 року за адресою: АДРЕСА_5 ; з 15 січня 2007 року по 05 грудня 2008 року за адресою: АДРЕСА_6 ; з 05 грудня 2008 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_7 службова квартира.

Із протоколу № 1 засідання житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Харківській області від 18 січня 2008 року «Про постановку на квартирний облік» вбачається, що поставлено у загальну чергу підполковника ОСОБА_1 , начальника відділу ВОДТ, в органах з 31 березня 2004 року, склад сім`ї 1 особа, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 .

28 січня 2008 року ОСОБА_1 внесено до списку працівників Управління Служби безпеки України в Харківській області взятих на облік за місцем роботи для отримання житлової площі, в якому зазначено, що він є військовослужбовцем Управління Служби безпеки України в органах з 2004 року.

Згідно протоколу № 3 засідання житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Харківській області від 12 травня 2017 року на підставі підпункту 5 пункту 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської ради Професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, знято ОСОБА_1 з квартирного обліку Управління, квартирну справу закрито; на підставі статті 37 ЖК Української РСР відмовлено у прийнятті на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов, в Управління Служби безпеки України в Харківській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у зв`язку з тим, що вони не проходять військову службу та не перебувають в трудових правовідносинах з Управлінням.

Із відповіді Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 18 травня 2017 року № 108-8209 вбачається, що облікову справу № 25843 ОСОБА_1 в 2006 році в установленому порядку передано до Служби безпеки України і на сьогоднішній день не повернуто.

З відповіді Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 26 жовтня 2017 року № 108-17506 вбачається, що облікову справу № 25843 видано 29 серпня 2006 року особисто ОСОБА_1 .

Із витягу з розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 травня 2017 року № 370 «Про прийняття громадян на квартирний облік для надання жилого приміщення, внесення змін до облікових справ, зняття та поновлення на квартирному обліку» вбачається, що знято з квартирного обліку ОСОБА_1 сім`єю з 1 особи; підстава зняття: передача облікової справи на підприємство (справа № 25843).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Так, згідно з частиною 1 статті 12 цього Закону Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081 було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Відповідно до пункту 1 цього Порядку цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі, звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Згідно пункту 7 цього Положення військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими житловими приміщеннями.

Пунктом 22 цього Положення передбачено, що облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Відповідно до пункту 23 цього Положення для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника). До рапорту додаються: довідка з місця проживання про реєстрацію і склад сім`ї; витяг з особової справи військовослужбовця про склад сім`ї; довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих органах місцевих рад); документи, що підтверджують право на першочергове та позачергове одержання житла, інші пільги. Інші документи житлова комісія запитує у разі потреби через командира військової частини у відповідних державних органів, установ, організацій, громадян.

Згідно пункту 24 цього Положення військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік. Військовослужбовці, зараховані на облік, заносяться до книги обліку осіб, що перебувають в черзі на одержання житла.

Пунктом 25 цього Положення передбачено, що на кожного військовослужбовця, зарахованого на облік, оформляється облікова справа. Облікова справа зберігається за місцем перебування військовослужбовця на обліку, а після надання йому житла для постійного проживання протягом п`яти років - у виконавчому органі районної, міської, районної у місті ради, що видав ордер, якщо ордер видано квартирно-експлуатаційним органом - в квартирно-експлуатаційному органі. Після закінчення зазначеного строку справа знищується у встановленому порядку.

Відповідно до пункту 26 Положення військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Згідно пункту 29 Положення військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Пунктом 30 цього Положення передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

При цьому, вказаний пункт Порядку не містить вичерпних підстав для зняття військовослужбовця з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки передбачає можливість зняття особи з обліку й в інших передбачених законодавством випадках.

Відповідно до пункту 31 житлові приміщення надаються тільки військовослужбовцям, які перебувають на обліку, крім випадків, передбачених законодавством.

Як вбачається з пункту 3.1 розділу ІІІ Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Служби безпеки України від 06 листопада 2007 року № 792 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 листопада 2007 року за № 1308/14575, усі питання, пов`язані із забезпеченням житлом співробітників, вирішуються за місцем перебування їх на обліку як осіб, що потребують поліпшення житлових умов, відповідними житлово-побутовими комісіями Центрального управління, органів, закладів та установ СБ України.

Відповідно до пункту 3.4 розділу ІІІ цієї Інструкції для зарахування на облік співробітник подає на ім`я керівника підрозділу Центрального управління, органу, закладу чи установи СБ України рапорт про зарахування його на квартирний облік, який підписується військовослужбовцем та повнолітніми членами його сім`ї, що проживають разом із співробітником і бажають стати на квартирний облік. У рапорті зазначаються: попередні місця роботи (служби), у тому числі, в інших державних органах (військових формуваннях, утворених відповідно до чинного законодавства України); місцезнаходження і характеристика займаного житлового приміщення; наявність (відсутність) житлового приміщення (житлових приміщень) на праві власності; наявність службового житлового приміщення за попереднім місцем роботи (служби).

Пунктом 3.11 розділу ІІІ цієї Інструкції передбачено, що співробітники, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей зі збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Згідно пункту 3.12 розділу ІІІ цієї Інструкції співробітники, які за попереднім місцем служби не перебували на квартирному обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей на загальних підставах та в порядку, передбаченому законодавством України.

Як вбачається з Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1948 року № 470, ці правила регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання.

Відповідно до пункту 8 цих Правил квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Облік громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання.

Згідно пункту 9 цих Правил квартирний облік ведеться в цілому по підприємству, установі, організації. У виробничих, науково-виробничих та інших об`єднаннях облік може здійснюватися по структурних одиницях.

У випадках, передбачених пунктом 41 цих Правил, підприємства, установи, організації, які не здійснюють квартирний облік, ведуть контрольні списки своїх працівників, що перебувають на обліку в виконавчому комітеті місцевої Ради даного населеного пункту.

Відповідно до пункту 11 цих Правил кожна сім`я може перебувати на квартирному обліку за місцем роботи одного з членів сім`ї (за їх вибором) та у виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання.

Згідно пункту 17 цих Правил громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), квартири, а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення жилого приміщення, яке використовується для одержання нетрудових доходів, не беруться на квартирний облік протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов.

Пунктом 20 цих Правил передбачено, що громадяни беруться на квартирний облік: за місцем проживання - рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної у місті, селищної, сільської Ради народних депутатів; за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу.

Пунктом 26 цих Правил передбачено, що громадяни знімаються з квартирного обліку у випадках: поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, пунктом 29 цих Правил та іншими актами законодавства Української РСР; засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання; подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік; скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; отримання грошової компенсації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року № 719.

Відповідно до пункту 29 цих Правил право громадянина перебувати на квартирному обліку за місцем попередньої роботи зберігається у випадках: виходу на пенсію; призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на дійсну військову службу на строк до трьох років; направлення підприємством, організацією на навчання; якщо на тому ж підприємстві, в установі, організації працює член його сім`ї, який перебуває разом з ним на обліку. Час перебування даної сім`ї на обліку зберігається у межах часу роботи на даному підприємстві, в установі, організації цього члена сім`ї; в інших випадках, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Згідно пункту 32 цих Правил громадяни, які перебували на квартирному обліку за місцем роботи і перейшли на інше підприємство, в установу, організацію у тому ж населеному пункті (крім зазначених в абзаці другому пункту 16 Правил), беруться на облік за новим місцем роботи, а якщо там не ведеться облік, то у виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання, із збереженням попереднього часу перебування на обліку та у списках осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, у випадках: переведення на інше підприємство, в установу, організацію за розпорядженням вищестоящих органів або за рішенням відповідних партійних, радянських, профспілкових та інших органів чи переходу на виборну посаду; звільнення у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників; звільнення у зв`язку зі станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи; звільнення у зв`язку з неявкою на роботу внаслідок тривалої тимчасової непрацездатності.

Зазначені правила застосовуються також у випадках, коли громадяни працювали на підприємствах, в установах, організаціях, які не ведуть квартирний облік, і перебували на обліку у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, а потім перейшли на роботу на розташовані в тому ж населеному пункті підприємства, в установи, організації, які ведуть квартирний облік, за підставами, зазначеними в абзаці першому цього пункту, і висловили бажання перейти на облік за місцем роботи. Ці громадяни можуть бути знову взяті на облік у виконавчому комітеті місцевої Ради у загальному порядку.

Доводи Управління Служби безпеки України в Харківській області щодо того, що позивачем не надано до житлово-побутової комісії Управління відомостей про факт продажу квартири, яка перебувала у спільній сумісній власності його та членів його родини, що є наданням позивачем недостовірних відомостей про відсутність штучного погіршення житлових умов протягом останніх 5 років перед зарахуванням на квартирний облік, є безпідставними, оскільки дана квартира перебувала у спільній сумісній власності трьох осіб, без виділення часток; на кожного співвласника припадало приблизно по 7287, 00 грн., а тому продаж спільної сумісної власності квартири у м. Ізюмі Харківської області не може вважатись штучним погіршенням житлових умов у розумінні положень статті 35 ЖК УРСР.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що кожного року відповідно до пункту 3.17 Інструкції, проводилась перереєстрація, де перевірялись облікові дані співробітників, та позивач продовжував перебувати на квартирному обліку в Управлінні Служби безпеки України в Харківській області.

У зв`язку з чим висновок суду першої інстанції щодо того, що ОСОБА_1 не може нести будь-якої відповідальності за дії Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та посадових осіб житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Харківській області є законним та обгрунтованим, тому посилання Управління Служби безпеки України в Харківській області на те, що позивач у м. Харкові зареєструвався 15 січня 2007 року, на квартирну чергу його зараховано 18 січня 2008 року, тобто через рік після реєстрації, що свідчить про неправомірні дії посадових осіб житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Харківській області, що виразились в неврахуванні при прийнятті рішення про постановку на квартирну чергу відсутності у позивача 5-річного терміну проживання та реєстрації в м. Харкові; що облікова справа позивача № 25843 була видана йому особисто 29 серпня 2006 року, тобто до початку проходження ним військової служби в Управлінні Служби безпеки України в Харківській області, яка розпочалась з 10 жовтня 2006 року; що будь-яких дій спрямованих на припинення перебування на квартирному обліку в органах виконавчої влади позивач не вчиняв, повідомлення про зняття його з квартирного обліку не отримував, а отже мав усвідомлювати факт перебування у незавершених правовідносинах з Солом`янською районною в м. Києві державною адміністрацією з приводу знаходження на квартирному обліку в органах виконавчої влади, є безпідставними.

Твердження Управління Служби безпеки України в Харківській області щодо того, що факт перебування на квартирному обліку в органах виконавчої влади Солом`янського району м. Києва не є перебуванням на квартирній черзі за попереднім місцем служби, оскільки органи виконавчої влади не є військовою частиною; що Солом`янською районною в м. Києві державною адміністрацією надані документи, що свідчать про факт перебування позивача на квартирному обліку в органах виконавчої влади до травня 2017 року, що унеможливлює зарахування часу перебування на квартирному обліку в органах виконавчої влади за місцем проживання до термінів перебування на квартирній черзі за місцем роботи або іншим місцем проживання до часу зняття з обліку в органах виконавчої влади; що час перебування позивача на квартирному обліку в органах виконавчої влади взагалі не може бути зараховано до термінів перебування його на квартирній черзі в житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Харківській області, є також безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно пункту 32 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1948 року № 470, громадяни, які перебували на квартирному обліку за місцем роботи і перейшли на інше підприємство, в установу, організацію у тому ж населеному пункті (крім зазначених в абзаці другому пункту 16 Правил), беруться на облік за новим місцем роботи, а якщо там не ведеться облік, то у виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання, із збереженням попереднього часу перебування на обліку та у списках осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, у випадках: переведення на інше підприємство, в установу, організацію за розпорядженням вищестоящих органів або за рішенням відповідних партійних, радянських, профспілкових та інших органів чи переходу на виборну посаду; звільнення у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників; звільнення у зв`язку зі станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи; звільнення у зв`язку з неявкою на роботу внаслідок тривалої тимчасової непрацездатності.

Як вбачається з матеріалів справи з 01 серпня 1988 року по 25 серпня 2011 року ОСОБА_1 проходив військову службу, зокрема, з 07 вересня 1993 року по 30 січня 2003 року на посадах офіцерського складу в органах МВС України, з 31 березня 2004 року по 25 серпня 2011 року на посадах офіцерського складу в органах Служби безпеки України.

Відповідно до витягу з розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 14 листопада 2002 року № 1418 «Про зарахування громадян на квартирний облік, внесення змін в квартоблікові справи та зняття з квартобліку», прийнято на квартирний облік за місцем проживання ОСОБА_1 родиною з 1 особи, прописано в м. Києві з 2002 року, і він проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; підстава: проживання в гуртожитках; категорія обліку: працівники МВС; порядок забезпечення житлом: першочерговий.

Таким чином, у разі переведення на інше підприємство, в установу, організацію за розпорядженням вищестоящих органів або за рішенням відповідних партійних, радянських, профспілкових та інших органів чи переходу на виборну посаду за особою зберігається попередній час перебування на обліку.

Посилання Управління Служби безпеки України в Харківській області щодо того, що Управлінням, як юридичною особою, не вчинено (допущено) жодних порушень вимог законодавства, пов`язаних із прийняттям житлово-побутової комісії Управління рішення про зняття позивача з квартирного обліку; що чинне житлове законодавство не передбачає вимог щодо визнання недійсним рішення про зарахування на квартирний облік, а також не вимагається скасування такого рішення чи його оскарження, не можуть бути підставою для скасування рішення суду з підстав, зазначених вище.

Доводи Управління Служби безпеки України в Харківській області щодо того, що позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення житлово-побутової комісії Управління належить до юрисдикції адміністративних судів, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Згідно з статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 КАС України).

Відповідно до статті 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (стаття 19), Господарським процесуальним кодексом України (статті 2, 20), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 5 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення ? публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, основною визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. Сторони в адміністративному спорі ще до його виникнення повинні перебувати у відносинах вертикального підпорядкування.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов`язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до частини 4 статті 46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.

Правовий аналіз пунктів 14 частини четвертої статті 46 КАС свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб`єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб`єктів владних повноважень.

Крім того, пункт 5 частини четвертої статті 46 КАС, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб`єкта владних повноважень на адміністративний позов.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Житлові спори особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що спори про поновлення на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Аналогічні за змістом висновки щодо застосування зазначених норм права містяться в постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2139цс15, від 02 березня 2016 року у справі № 6-14цс16, а також в постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 11-156апп18, від 18 квітня 2018 року у справі № 11-166апп18.

Як установлено матеріалами справи, позивач звернувся до суду з позовом, направленим на поновлення порушеного відповідачем права на отримання житла. Отже, цей позов поданий на поновлення прав позивача у сфері житлових відносин.

Оскільки спірні правовідносини пов`язані із захистом порушених житлових прав ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається Управління Служби безпеки України в Харківській області в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1. ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 28 грудня 2018 року.