ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3129/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря КОСТЮЧЕНКО К.О.

сторін:

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " СТРАХОВА КОМПАНІЯ " ПЗУ УКРАЇНА " до ОСОБА_3, третя особа: ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНА" про відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок ДТП

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року позивач Приватне акціонерне товариство " Страхова компанія " ПЗУ " Україна " звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3, залучивши до участі у справі в якості третьої особи Приватне акціонерне товариство " Страхову компанію " Україна " про відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка відбулась 24 квітня 2016 року за участю застрахованого автомобіля " Тойота " RAV 4, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, у розмірі 11 934 гривні 48 копійок.

В судовому засіданні представник позивача Приватного акціонерного товариства " Страхова компанія " ПЗУ " Україна ", що діє на підставі довіреності № 1195 від 20 вересня 2017 року ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник, що діє на підставі договору про надання юридичних послуг № 07 / 01 / 17 - ЮП / IL від 15 січня 2017 року ОСОБА_7 ( а. с. 63, 64, 65 ) не з"явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України , відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь - кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити ( ст. 264 ЦПК України ).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Як слідує з матеріалів цивільної справи та встановлено в ході судового розгляду справи, між Приватним акціонерним товариством " Страховою компанією " ПЗУ " Україна " і ОСОБА_5 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії НОМЕР_4 від 08 жовтня 2015 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов"язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля " Тойота " RAV 4, державний номерний знак НОМЕР_1 ( а. с. 5 )

24 квітня 2016 року в місті Києві сталась дорожнього транспортна пригода , за участю застрахованого автомобіля " Тойота " RAV 4, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3. ( а. с. 6 )

В результаті дорожньо - транспортної пригоди застрахований автомобіль " Тойота " RAV 4, державний номерний знак НОМЕР_1 отримало пошкодження, які відображені у акті огляду транспортного засобу ( Дефектна відомість ) від 22 квітня 2016 року ( а. с. 7 ).

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2016 року ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення.у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень 00 копійок ( а. с. 8 ).

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 „ Совтрансавто - Холдинг " проти України ", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 „ Брумареску проти Румунії " встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Статтею 1166 Цивільного Кодексу України встановлено, що шкода , завдана майну фізичної чи юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо ) володіє транспортним засобом.

Відповідно до Рахунку № СМУ 00010165 від 27 квітня 2016 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого транспортного засобу становить 14 433 гривні 22 копійки ( а. с. 14 )

Згідно умов договору страхування ПрАТ « ПЗУ УКРАЇНА » сплатило Страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 11 934 гривень 48 копійок. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ « ПЗУ УКРАЇНА » у відповідності до статті 25 Закону України « Про страхування » на підставі заяви Страхувальника про настання страхового випадку від 26 квітня 2016 року, страхового акту № UA014 / L02 / 01 від 29 червня 2016 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 43418 від 29 червня 2016 року. ( а. с. 16 )

На підставі статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України « Про страхування », до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Отже, після виплати страхового відшкодування у ПрАТ « СК « ПЗУ Україна » виникло право вимоги до ОСОБА_3 про відшкодування завданої шкоди в розмірі 11 934 гривень 48 копійок .

В той же час, цивільно - правова відповідальність ОСОБА_3 на момент настання страхової події була застрахована в Приватному акціонерному товаристві « Страхова компанія « Україна » за договором обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ / 5616258.

Згідно ч. 4 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 2 ст. 8 Основного Закону, норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Також, дані норми висвітлені у ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, згідно яких, кожна особа має право на захист свого порушеного права та на вибір способу захисту свого порушеного права.

Окрім того, Верховний суд України розглядаючи цивільну справу № 6 - 2587цс15 про відшкодування завданої майнової шкоди зробив правовий висновок відповідно до якого Страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування ( Постанова від 23 грудня 2015 року ). Таким чином, Верховний Суд України узагальнив судову практику на підставі Конституції України та норм цивільного законодавства.

Тобто, не залежно від того чи була забезпечена цивільно-правова відповідальність особи винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди за Полісом, Страховик після виплати страхового відшкодування має право пред'явити позов про відшкодування завданої майнової шкоди безпосередньо до особи винної в настанні ДТП.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3 ) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦПК України - доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566 / 00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року ). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії » ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

На підставі ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 43, 76, 81, 83, 89, 211, 263 , 264, 265, 266, 273 ЦПК України ст. ст. 15, 16, 993, 1166, 1187 ЦК України, ст ст. 8, 55 Конституції України, ст. 27 Закону України « Про страхування »,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА КОМПАНІЯ " ПЗУ УКРАЇНА " до ОСОБА_10, третя особа: ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УКРАЇНА" про відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок ДТП - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " СТРАХОВА КОМПАНІЯ " ПЗУ УКРАЇНА" адреса місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок № 40 п / р 6901 в АТ " УкрСиббанк " МФО 351005 завдану майнову шкоду в розмірі 11 934 ( одинадцять тисяч дев"ятсот тридцять чотири ) гривні 48 копійок.

Стягнути з ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " СТРАХОВА КОМПАНІЯ " ПЗУ УКРАЇНА" адреса місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок № 40 п / р 6901 в АТ " УкрСиббанк " МФО 351005 судовий збір у розмірі 1 378 ( одна тисяча триста сімдесят вісім ) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 27 серпня 2018 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК