РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/2946/17

Провадження № 22-ц/4815/60/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання Брикса Ю. Ю.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1;

відповідач Житлово-комунальне підприємство «Покровське»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 червня 2018 року у складі судді Ковальова І.М., ухвалене в м. Рівне о 17 год. 01 хв., дата складання повного тексту рішення невідома,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до Житлово-комунального підприємства «Покровське» про стягнення вихідної допомоги при звільненні, доплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та інших доплат.

В судовому засіданні Рівненського міського суду Рівненської області позивач та її представник збільшили розмір позовних вимог та просили стягнути з ЖКП «Покровське» на користь ОСОБА_1 недоплачену доплату за ведення каси розмірі 30% посадового окладу в сумі 4878,72 грн.; вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 11048,70 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 12 грудня 2016 року по 07 лютого 2018 року в розмірі 50 113,11 грн.; матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 400 грн.; відпускні в сумі 463,98 грн.; фіксовану індексацію в сумі 97,73 грн.; компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 444,80 грн.; інфляційні втрати частини доходу за не нараховані та не виплачені доходи в сумі 1898,63 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що 09.12.2016 року вона подала відповідачу заяву про звільнення, на підставі ч. 3 ст.38 КЗпП України в звязку з недотриманням законодавства про працю. До написання такої заяви її спонукало : невиплата їй матеріальної допомоги на оздоровлення згідно колективного договору; невиплата відпускних за три дні до відпустки або у період відпустки; залишок фіксованої індексації з травня 2016 року виплачується в розмірі 40% згідно наказу підприємства; компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату; недотримання галузевої угоди; з серпня 2011 року виконувала обовязки по двох посадових інструкціях (бухгалтер по нарахуванню заробітної плати та бухгалтер-касир) за що до 2014 року отримувала доплату в розмірі 30%, однак з 2014 року виплату доплати припинено; в кабінеті стоїть чадний газ, оскільки знизу знаходиться котельня, а тому весь час (навіть у морози) відчинене вікно, у звязку з чим вона часто хворіє. Згідно наказу №92-к від 12.12.2016 року її було звільнено з роботи на підставі п.3 ст.38 КЗпП Україн . Висновки суду про те, що останнім робочим днем є 09.12.2016 року є помилковим, оскільки 09.12.2016 року вона перебувала на лікарняному, в цей день написала заяву про звільнення, а наказ про звільнення від 12.12.2016 року, з яким вона ознайомилася також 12.12.2016 року, про що свідчить її підпис. Стверджує, що її було звільнено саме 12.12.2016 року, а судом дане питання не зясовувалось. Розрахунок при звільненні з нею не було проведено в повному обсязі. Гарантована вихідна допомога згідно ст. 44 КЗпП України в розмірі 3-х середніх заробітків їй не була виплачена, відповідачем була проігнорована її заява від 14.02.2016 року про виплату такої допомоги. Вона звернулася до Управління держпраці у Рівненській області і згідно акта перевірки від 24.01.2017 року було встановлено порушення ЖКП «Покровське» вимог трудового законодавства. Згідно припису №01П/04-14/01А від 24.01.2017 року Управління вказало, що в порушення ст. 44 КЗпП України працівнику ОСОБА_1 при звільненні за п. 3 ст. 38 КЗпП України роботодавцем не нарахована та не виплачена вихідна допомога, що передбачена чинним законодавством України у розмірі встановленому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Управління зобовязало відповідача в строк до 01.02.2017 року письмово інформувати Управління про прийнятті заходи щодо виконання даного припису. На начальника ЖКП «Покровське» ОСОБА_2 було складено протокол №000006 від 24.01.2017 року за порушення трудового законодавства, а 07.04.2017 року постановою Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч.1 ст. 41 КУпАП України у вигляді усного зауваження. Трудову книжку роботодавець видав їй після 12.12.2016 року, що підтверджує факт фальшування дати звільнення в наказі про звільнення № 92-К від 12.12.2016 року. Вказує, що бухгалтер по нарахуванню заробітної плати проводить всі розрахунки, а її повноваження, як рядового працівника, обмежувались лише розрахунками та підготовкою платіжних документів. Накази та рішення про нарахування та виплату заробітної плати приймала адміністрація підприємства. А тому, саме відповідач повинен був вчасно та в повному обсязі виплачувати заробітну плату позивачу. Також зазначає, що наказ від 30.12.2012 року № 170 «Про покладення обовязків» у звязку з відсутністю в штатному розписі ЖКП «Покровське» посади касира на позивача було покладено ряд обовязків, які мають виконуватися без звільнення з виконання основної роботи є сфальшованим, і зявився після звернення до суду, з даним наказом її не ознайомлювали, а підпис є підробленим. Вказує, що відповідач всіляко ухиляється щодо обовязку розрахуватись з позивачем і навмисно в наказі № 92-К від 12.12.2016 року вказав дату звільнення 09.12.2016 року замість 12.12.2016 року. Зазначає, що заборгованість по не нарахованим сумам та компенсації втрати частини доходу в звязку з порушенням строків виплати складає 60375,76 грн. згідно розрахунку, який додається до апеляційної скарги. Незаконними діями відповідача щодо не проведення своєчасного розрахунку при звільненні позивачу завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 2000 грн. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з відповідачем ЖКП «Покровське» з 01 серпня 1991 року по 12 грудня 2016 року.

09 грудня 2016 року позивач подала відповідачу заяву на звільнення, з якої вбачається, що вона просить звільнити її з роботи з 09 грудня 2016 року згідно ст.38 ч.3 КЗпП України в звязку з недотриманням законодавства про працю.

Наказом №92-к від 12 грудня 2016 року, підписаного в.о. начальника ЖКП «Покровське», ОСОБА_1, бухгалтера, звільнено з 09 грудня 2016 року за власним бажанням на підставі п.3 ст.38 КЗпП України. Зобовязано бухгалтерію провести остаточний розрахунок з ОСОБА_1, враховуючи, що її останнім робочим днем є 09 грудня 2016 рік. Компенсація за невикористану відпустку складає 23 календарні дні (а.с. 7).

Відповідно до ч. 3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір, якщо власник або уповноважений ним огрган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Як вбачається з наказу про звільнення роботодавець не заперечував підставу звільнення за ч. 3 ст.38 КЗпП України, про що було зазначено у заяві позивачки.

Факт порушення відповідачем законодавства про працю встановлено перевіркою Управління держпраці у Рівненській області (акт перевірки від 24 січня 2017 року) в результаті проведення якої виявлено порушення вимог ст.34 Закону України «Про оплату праці», пункту 5.5 розділу V «Оплата і нормування праці» Колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом ЖКП «Покровське» на 2014-2018 роки, а саме: компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги ОСОБА_1 не проводилася у 2015 році.

За результатами перевірки виявлено, що за лютий місяць 2015 року відповідачем було виплачено 1000,00 грн. 27 квітня 2015 року, 30 квітня 2015 року виплачено 500,00 грн., 21 травня 2015 року виплачено 1000,00 грн.. За серпень місяць 2015 року 05 жовтня 2016 року виплачено 855,79 грн..

У відповіді Управління держпраці у Рівненській області зазначається про порушення ЖКП «Покровське» вимог ст.44 КЗпП України, коли при звільненні ОСОБА_1 за п.3 ст.38 КЗпП України роботодавцем не нарахована та не виплачена вихідна допомога, передбачена чинним законодавством України у розмірі, встановленому колективним договором, але не менше тримісячної середньої заробітної плати.

За таких обставин, ЖКП «Покровське» зобовязане виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі тримісячного заробітку в сумі 11048,70 грн. Розрахунок такої суми підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_1 за 2016 рік (а.с.45-46).

Судом достовірно встановлено, що за лютий місяць 2015 року ОСОБА_1 отримала 1000,00 грн. 27 квітня 2015 року, 30 квітня 2015 року отримадл 500,00 грн., 21 травня 2015 року отримала 1000,00 грн.. За серпень місяць 2015 року 05 жовтня 2016 року отримала 855,79 грн..

Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що індексація заробітної плати провадиться в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 р. № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). Постановою КМУ від 21 лютого 2001 року №159 (із змінами і доповненнями) передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати (компенсація) проводиться у разі затримки за один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Індекс споживчих цін у березні 2015 року зріс на 110,8 відсотка, у квітні 2015 року на 114,0 відсотка. У вересні-жовтні 2015 року індекс споживчих цін перевищив величину порога індексації до 105 відсотків.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанціїї зазначене не врахував, а тому безпідставно відмовив у стягнення з відповідача на користь позивачки компенсаційні втрати за несвоєчасну виплату заробітної плати за лютий 2015 року та серпень 2015 року, яка становить 621 гривню 83 копійки.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила стягнути, окрім вихідної допомоги та компенсаційних втрат, на її користь доплату за ведення каси в розмірі 30% посадового окладу в сумі 4878,72 грн.; матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 400 грн.; відпускні в сумі 463,98 грн.; фіксовану індексацію в сумі 97,73 грн.; інфляційні втрати частини доходу за не нараховані та не виплачені доходи в сумі 1898,63 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вказані вимоги безпідставні і не грунтуються на законі. Судом достовірно встановлено, що наказом № 4 від 5 січня 2015 року "Про обмеження виплат та матеріальної допомоги на оздоровлення" на період фінансових труднощів припинена виплата матеріальної допомоги на оздоровлення для всіх працівників, а також доплат за виконання обов"язків тимчасово відсутнього працівника.

З наказом № 4 від 5 січня 2015 року позивачка була ознайомлена і не оскаржувала.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117 , 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 , дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 (Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Періодом затримки розрахунку при звільненні позивачкою було зазначено грудень 2016 року лютий 2018 року.

Наведений позивачкою розрахунок середньоденньої заробітної плати, яка становить 172,21 грн., є правильним і сума середньомісячного заробітку за час затримким виплати складає 50 113,11 грн.

Згідно ч. 2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначені в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З врахуванням вимог цієї норми, апеляційний суд приходить до висновку, що середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку на користь позивачки слід стягнути пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме 60,7 % від 50 113,11 грн., що становить 30 417 гривень 86 копійок.

Відповідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайново) шкоди», розяснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Апеляційний суд, проаналізувавши обставини справи, приходить до переконання, що неправомірними діями відповідача, які виразились у несвоєчасній виплаті розрахункових коштів, вихідної допомоги, невиплаті компенсації за несвоєчасну виплату заробітку, позивачці була завдана моральна шкода. Моральна шкода проявилась у душевних переживаннях позивачки у звязку з порушенням її законних трудових прав, потребі економії через несвоєчасну виплату належних коштів, необхідності вжиття додаткових зусиль для організації свого життя та відновленні звичних життєвих звязків. Зважаючи на обсяг, характер та тривалість моральних переживань позивачки, суд вважає достатнім та справедливим визначити розмір морального відшкодування у сумі 200 грн.. При цьому, суд враховує обєктивні обставини, у яких перебував відповідач, а також строки відновлення трудових прав та гарантій позивачки.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання про те, що місцевим судом при вирішенні даного спору було вірно встановлено обставини справи, проте дано їм неналежну правову оцінку, зокрема щодо права працівника на виплату вихідної допомоги при звільненні, на компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати, стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також на отримання морального відшкодування у разі порушення трудових прав, у звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає до часткового скасування та ухвалення нового судового рішення в зазначеній частині.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку з наведеним, сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду підлягає стягненню з ЖКП «Покровське» у розмірі 1 283,44 грн. пропорційно до задоволеної частини вимог.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 червня 2018 року в частині відмови у стягненні вихідної допомоги, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди скасувати.

Стягнути з Житлово-комунального підприємства «Покровське» на користь ОСОБА_1 11 048 (одинадцять тисяч сорок вісім) гривень 70 копійок вихідної допомоги при звільненні на підставі п.3 ст. 38 КЗпП України.

Стягнути з Житлово-комунального підприємства «Покровське» на користь ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати у лютому 2015 року та у серпні 2015 року в сумі 621 (шістсот двадцять одна) гривня 83 копійки.

Стягнути з Житлово-комунального підприємства «Покровське» на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 30 417 (тридцять тисяч чотириста вісімнадцять) гривень 86 копійок.

Стягнути з Житлово-комунального підприємства «Покровське» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 200 (двісті) гривень 00 копійок.

Стягнути з Житлово-комунального підприємства «Покровське» на користь ОСОБА_1 1 283 (одну тисячу двісті вісімдесят три) гривні 44 копійки судових витрат при сплаті судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_3

Судді: підпис ОСОБА_4

підпис ОСОБА_5

Копія вірна: суддя-доповідач ОСОБА_3