АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/3071/18 Номер провадження 22-ц/786/1706/18Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С.Б.

Суддів Прядкіної О.В., Хіль Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 травня 2018 року, ухваленого у складі головуючого судді Бугрія В.М.

по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2018 року представник ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.10.2016 року по 01.04.2018 рік з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 18 934,03 грн. та судового збору в розмірі 1 762 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 травня 2018 року позов ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість з оплати послуг з теплопостачання, яка утворилась за період з 01.10.2016 року по 01.04.2018 року з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, в загальному розмірі 18 934 грн. 03 коп.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 1 762 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого за подання позову до суду.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що між сторонами відсутній договір про надання послуг теплопостачання, а тому відсутні підстави для стягнення заявленої суми заборгованості. Крім того зазначає, що позивачем не надано доказів про фактичне надання і отримання ним послуг теплопостачання, а також доказів правильності і безспірності розрахунків.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту першому частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

За правилами частини тринадцятої статті 7, пункту 2 частини першої статті 274, частини першої статті 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач надає послуги теплопостачання в квартиру АДРЕСА_1, загальною опалювальною площею 49,0 кв. м., яка належить відповідачу ОСОБА_2 на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 01.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округ Колотіловим О.М. та зареєстрованим за № 2330.

З розрахунку за послуги теплопостачання вбачається, що відповідач не виконував своїх зобов'язань по оплаті послуг теплопостачання у період з 01.10.2016 року по 01.04.2018 року, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 17 166 гривень 23 копійки, на яку позивачем за період з 01.12.2016 року по 01.04.2018 року нараховано індекс інфляції в сумі 1406 грн. 28 коп. та 3% річних в сумі 361 грн. 52 коп., всього 18 934 грн. 03 коп.

Задовольняючи позовні вимоги виконавця комунальних послуг та стягуючи з відповідачів заявлену позивачем суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних, суд першої інстанції виходив з положень статті 25 Закону України «Про теплопостачання», пунктів 17, 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, статті 625 ЦК України та доведеності факту неналежного виконання відповідачами грошового зобов'язання з оплати наданих послуг, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Колегія суддів апеляційного суду з висновками суду першої інстанції погоджується та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно статей 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, й оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом. Виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно пунктів 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.Споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки;дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг;виконувати інші обов'язки відповідно до законодавства.

За вимогами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (частина перша статті 19) визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Проте, хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таку правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Отже, твердження, викладені в апеляційній скарзі, про відсутність договірних відносин у сфері жилого-комунальних послуг між виконавцем та споживачем, що на думку скаржника виключає існування між сторонами зобов'язань - є безпідставними, оскільки обов'язок оплати житлово-комунальних послуг виникає у споживача за фактично отримані послуги незалежно від наявності чи відсутності договору про їх надання.

Відповідачем не надано доказів ненадання або неналежного надання йому комунальних послуг позивачем.

Заперечуючи правомірність здійснення нарахувань оплати за надані послуги відповідно до тих тарифів, які застосовує позивач, відповідач належних та допустимих доказів на спростування наданого розрахунку не надав та відповідних обставин суду не довів.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін, як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання боржником.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач належним чином не виконував зобов'язання з оплати спожитих комунальних послуг, позивач має право вимагати сплату ним боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми.

Виходячи з наведеного та на підставі вищевказаних правових норм суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь позивача заборгованіст за надані послуги з урахуванням індексу інфляції у сумі 1406,28 грн. та 3% річних у сумі 361,52 грн., а всього загальною сумою 18934 грн. 03 коп.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя: підпис С.Б. Бутенко

Судді: підпис О.В. Прядкіна

підпис Л.М. Хіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.Б. Бутенко