Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 320/2426/17-ц Головуючий у 1-й інстанції Купавська Н.М.
Номер провадження 22-ц/778/382/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 Васильовчича на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: орган опіки та піклування Мелітопольська районна державна адміністрація Запорізької області про відібрання дитини від осіб, які тримають її у себе не на підставі закону або рішення суду, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: орган опіки та піклування Мелітопольська районна державна адміністрація Запорізької області про відібрання дитини від осіб, які тримають її у себе не на підставі закону або рішення суду.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що ОСОБА_6 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Розпорядженням голови Мелітопольської РДА від 26.12.2016 року № 522 позивача було призначено опікуном малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, рідний дядько дитини ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_5 відмовляються передати йому дитину мотивуючи тим, що вони хочуть бути опікунами ОСОБА_7.

На підставі викладеного позивач просив суд, відібрати малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, від відповідачів, передавши йому під піклування, як законному опікуну дитини, призначеному розпорядженням голови Мелітопольської районної державної адміністрації від 26 грудня 2016 року № 522.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 вересня 2017 року позов задоволено.

Відібрано малолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, від ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та передано дитину опікуну ОСОБА_4

Стягнуто у рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідачі та представник третьої особи, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з'явились.

Згідно з ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності.

У відповідності до ст. 13 ч. 1 ст. 44 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу і разом з тим, з огляду на принцип диспозитивності у цивільному судочинстві сторони розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Відповідно до положень ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи суд апеляційної інстанції може продовжити строк розгляду справи, але не більше як на пятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи апеляційне провадження у справі було відкрито 17 жовтня 2017 року (а.с. 71).

Розгляд справи неодноразово відкладався за неявкою сторін, за клопотанням ОСОБА_3.

10 квітня ОСОБА_3 подав до суду апеляційної інстанції клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08 травня 2018 року клопотання ОСОБА_3 задоволено, однак ОСОБА_3 не зявився до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області для участі у судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_5 подала до суду заяву про відкладення розгляду справи у звязку з зайнятістю її адвоката.

Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що відповідачі у справі, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, не зацікавлені у якнайшвидшому вирішення справи, оскільки їх дії спрямовані не на захист порушеного права, а на тяганину судового розгляду, що тягне за собою порушення розумних строків розгляду справи, так і принципу рівності сторін, причини неявки ОСОБА_3,. ОСОБА_5, їх представника, колегія суддів вважає неповажними.

У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки в судове засідання відповідачі та представник третьої особи не зявились, будучи належним чином повідомленні, керуючись принципами ефективності судового процесу, спрямованому на недопущення затягування розгляду справи та ст.ст. 371, 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності відповідачів та представника третьої особи, оскільки, звернувшись до суду з апеляційною скаргою, відповідачі без поважних причин не користуються своїми процесуальними правами та не виконують процесуальні обовязки, визначені ст. 44 ЦПК України.

Відкладення розгляду справи на невизначений термін суперечить вимогам ч. 1 ст. 371 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про відібрання дитини від осіб, які тримають її у себе не на підставі закону або рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі незаконно утримують малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Колегія суду погоджується з таким висновком міського суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що Згідно свідоцтва про народження малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, її матірю є ОСОБА_8, відомості про батька вказані зі слів матері за ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії І-ЖС №270058 від 30 грудня 2014 року (а.с.3).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 вересня 2016 року позов органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області в інтересах малолітніх: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено повністю.

Згідно розпорядження голови Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області № 462 від 24 листопада 2016 року малолітній дитині ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.5).

Відповідно до розпорядження голови Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області № 522 від 26 грудня 2016 року встановлено опіку над малолітньою дитиною, позбавленою батьківського піклування ОСОБА_6, 01 рудня ІНФОРМАЦІЯ_3, та призначено ОСОБА_4 опікуном малолітньої дитини (а.с. 4).

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації № 01-24/767 від 14 липня 2017 року відповідачі ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_5 незаконно утримують у себе малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відмовляються передати дитину її законному опікуну.

Згідно акту умов проживання родини відповідачів від 08 серпня 2017 року провести обстеження умов проживання дитини під опікою не вдалося у звязку з відсутністю господарів.

Актом обстеження умов проживання родини ОСОБА_4 від 08 вересня 2017 року встановлено, що для виховання дітей створені такі умови: у дітей окремі кімнати, обладнані меблями. Для дітей придбані одяг, взуття по сезону, у холодильнику запас харчів, на газовій плиті приготований обід. У дітей є іграшки та велосипед.

Згідно висновку органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації № 01-24/767 від 14 липня 2017 року, керуючись інтересами дитини, враховуючи, що відповідачі утримують малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, не на підставі закону, орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації вважає доцільним підтримати позовну заяву позивача до відповідачів, які незаконно утримують дитину.

Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

У положеннях Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27 лютого 1991 року, зазначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, а частиною 1 статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В частині 2 статті 3 Конвенції зазначено, що держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Відповідно ч. 2 ст. 249 СК України опікун, піклувальник має право вимагати повернення дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі у справі на непередбачених законом підставах утримують малолітню дитину ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідачами не надано доказів на спростування зазначеного.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає правильним та погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 та їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги про те, що передавання дитини ОСОБА_4 не відповідає інтересам дитини, тому що останній зловживає спиртними напоями, не може надавати належного виховання дитині не заслуговує на увагу, оскільки зазначені обставини не підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Заявником не надано ні до суду першої інстанції ні в суд апеляційної інстанції доказів на підтвердження своїх доводів апеляційної скарги, тому суд у відповідності до ст. 81 ЦПК України вважає дані обставини недоведеними та не приймає їх до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги також ґрунтуються на припущеннях відповідача та не доведені у встановленому законом порядку, тому суд апеляційної інстанції не бере їх до уваги.

За викладених обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, і дійшов обґрунтованого висновку про незаконне утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, 01 грудня 2014 року відповідачами.

Враховуючи наведене , колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 Васильовчиа залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 вересня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.07.2018 року.

Головуючий

Судді: