АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/1341/17 Номер провадження 22-ц/786/1974/18Головуючий у 1-й інстанції Лизенко А. В. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Кривчун Т.О., Кузнєцової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Радько О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим будинком

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Лизенка А.В., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому, уточнивши у травні 2018 року позовні вимоги, просив позбавити відповідачів права користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що він є власником вказаного житлового будинку, а відповідачі, які зареєстровані у ньому, фактично відсутні за місцем реєстрації понад 8 років, створюють перешкоди у реалізації ним права, як власника житла, у тому числі і щодо оформлення субсидії на сплату комунальних послуг.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим будинком - відмовлено.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

Позивач ОСОБА_2 не погодився з даним судовим рішенням, подавши на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки спадкова справа після смерті його дружини ОСОБА_5 не заводилася, а житловий будинок належить йому одноосібно на праві власності.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 21 вересня 1989 року (а.с.79) придбав жилий будинок, розташований на присадибній ділянці за адресою: АДРЕСА_1.

Вказаний будинок був придбаний позивачем у період шлюбу з ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також встановлено, що на час смерті останньої окрім неї у спірному будинку були зареєстровані: позивач та відповідачі (а.с.70).

ОСОБА_3, як дочка померлої, являється спадкоємцем першої черги після ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_3, яка в силу ст. 1268 ЦК України, має право на спадщину, не може бути позбавлена права користування цим майном внаслідок тривалого не проживання у будинку, а її дочка - ОСОБА_6, як член її родини, у похідному порядку також не може бути позбавлена такого права.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З урахуванням вищевикладеного, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивач та відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Звідси є вірним і висновок суду в тій частині, що, позивач та відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги, які прийняли спадщину.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд також вірно застосував і практику Європейського суду з прав людини, а саме: висновки в рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», (заява № 30856/03, 02/12/2010, п.41) де зазначив, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Заперечення апелянта в тій частині, що спадкова справа після померлої його дружини ОСОБА_5 не заводилася не може бути визнана судом беззаперечним доказом втрати її дочкою ОСОБА_3, відповідачем у справі, права на спадкування.

Позивач не надав у підтвердження даного факту належних доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування заочного рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 червня 2018 року

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги, витрати, пов'язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2018 року.

Головуючий: /підпис/ Бондаревська С.М. Судді: /підписи/ Кривчун Т.О. Кузнєцова О.Ю.

З оригіналом згідно:

Суддя: Бондаревська С.М.