Справа № 463/6244/15-ц
Провадження № 2/463/100/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи Львівська міська рада, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради про визнання права власності, виділ частки земельної ділянки у спільній власності -

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_4 ОСОБА_5, та ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, в якому просили суд визнати за кожним право на 1/9 частки земельної ділянки площею 0,0627 га за адресою АДРЕСА_1 та поділити між ними з однієї сторони та відповідачами з іншої земельну ділянку площею 0,0627 га, яка використовувалась для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1, виділивши позивачам 4/9 частки даної земельної ділянки, а відповідачам - 5/9 частки даної земельної ділянки згідно з варіантами поділу, які будуть запропоновані судовою земельно-технічною експертизою.

В обґрунтування позовних вимог покликались на те, що вказаний будинок складається з двох квартир, де в квартирі № 1 проживають відповідачі, а в квартирі № 1а - позивачі. Будинок між співвласниками не поділений, хоча знятий з балансу Львівської міської ради відповідно до наказу Управління житлово-комунального господарства Львівської міської ради № 6-Д від 19.01.2006р. Для обслуговування будинку надана земельна ділянка площею 0,0627 га, яка перебувала у спільній сумісній власності ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6., ОСОБА_5, про що видано відповідний державний акт на право приватної власності на землю від 09.12.1999р. Після видачі державного акту один із співвласників земельної ділянки - ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1., внаслідок чого ОСОБА_7 успадкувала 1/9 частки спірної земельної ділянки. В подальшому, після смерті іншого співвласника - ОСОБА_11 (ІНФОРМАЦІЯ_2.) ОСОБА_7 успадкувала ще 1/9 частки спірної земельної ділянки і таким чином, вважають, що відповідачі двічі визнали рівність часток між усіма співвласниками. На даний час у позивачів виникла необхідність провести поділ земельної ділянки та виділити свою частку в натурі. Відповідачі відмовляються добровільно провести її поділ та чинять відповідні перешкоди у вирішенні такого питання. Тому, просили в судовому порядку визнати за ними право на земельну ділянку та провести її поділ згідно варіантів судової земельно-технічної експертизи.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 09.02.2016р. та призначено її до судового розгляду.

Повноважний представник відповідача скерувала до суду письмові заперечення проти позову, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим. Зокрема, земельна ділянка передана у спільну сумісну власність згідно ухвали Львівської міської ради народних депутатів від 31.10.1996р. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності сторін перебуває 7/9 частин спірної земельної ділянки і жодної домовленості про рівність часток всіх співвласників між останніми не існує. Крім того, житловий будинок, який розташований на спірній земельній ділянці є житловим будинком загальною площею 158,9 кв.м. і який лише розділений на дві квартири № 1 та № 1а площею 85,8 кв.м. та 73,1 кв.м. відповідно. Тому, вважають виділ земельної ділянки слід проводити пропорційно до площ квартир-частин цього будинку. Просила в задоволенні позову відмовити.

В процесі розгляду даної справи в порядку ст. 31 ЦПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017р.) позивачі подали заяву про уточнення позовних вимог та в кінцевому просять суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачами та відповідачами право власності по 1/9 частки земельної ділянки площею 0,0627 га, яка знаходиться на території Львівської міської ради і передана для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 за кожним та виділити зі складу цієї земельної ділянки в сукупності 4/9 частки, яка складається з 1/9 частки, належної кожному з позивачів.

Крім мотивів, які зазначені в первинній редакції позовної заяви додатково зазначають, що 2/9 частки спірної земельної ділянки належать ОСОБА_7 як спадкове майно, а інші 7/9 частки - учасникам справи, які й підлягають поділу між співвласниками у рівних частках. 14.10.2013р. відповідачем ОСОБА_7 було ініційовано виготовлення технічної документації із землеустрою, але при цьому відповідачі відмовляються завершити процес переоформлення сумісної власності у часткову та реально поділити земельну ділянку відповідно до часток співвласників, що унеможливлює реалізацію прав позивачів як власників нерухомого майна.

В процесі розгляду даної справи ухвалою суду від 14.07.2016р. відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідачів про закриття провадження у справі.

Крім того, ухвалою суду від 16.03.2017р. за клопотанням представника позивача у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинено. Висновок експерта за результатами проведеної експертизи надійшов на адресу суду 28.03.2018р., після чого ухвалою суду від 05.04.2018р. провадження у справі поновлено.

Також, ухвалою суду від 16.07.2018р. відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_7, ОСОБА_8,ОСОБА_9 про визначення розміру часток та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, а також її представник - адвокат ОСОБА_2, повноваження якого підтверджуються договором про представництво інтересів по цивільній справі № 11 від 22.12.2014р. та ордером серії ЛВ № 054027 позовні вимоги підтримали. Позов просять задовольнити частково та виділити в користування частину земельної ділянки згідно варіанту № 3 судової будівельно-технічної експертизи, оскільки такий варіант є найбільш оптимальним для сторін. Поданий відповідачем розрахунок витрат на правничу допомогу заперечив, оскільки вважає такий розмір завищеним.

Представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_14, повноваження якого підтверджуються нотаріально посвідченою довіреністю від 05.11.2013р., а також позивач ОСОБА_5 скерували до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності (а.с.104, 138 т.1).

Представник відповідачів - адвокат ОСОБА_3, повноваження якої підтверджуються ордерами на ведення справи серії ЛВ № 081476, ЛВ № 081475, ЛВ 081474, в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечила з підстав, викладених у письмових запереченнях. Також, додатково зазначила, що згідно висновку експерта реальний поділ земельної ділянки неможливий, тоді як визначення порядку користування земельною ділянкою, рішення про що просять ухвалити позивачі, не було предметом розгляду у даній справі. Крім того, позивачі також не ставлять вимогу про визначення часток співвласників земельної ділянки, що в сукупності свідчить про безпідставність позову, в задоволенні якого просить відмовити. Також, просить стягнути з позивачів судові витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 2476 витрат, пов'язаних з проведенням експертизи.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили. За погодженням з учасниками справи та на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суд вважає можливим розглянути справу у відсутності осіб, які не з'явились.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи, заведеної на будинок АДРЕСА_1, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивачам на праві спільної сумісної власності належить квартира № 1а в будинку АДРЕСА_1 площею 73,10 кв.м., в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право власності на квартиру від 29.06.1995р. № ЛО1829 (а.с.18 т.1). До квартири належить комора в підвалі площею 19,4 кв.м.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру від 14.10.2004р. (а.с.24 т.1), відповідачам, а також ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на праві спільної сумісної власності належала квартира № 1 в цьому будинку загальною площею 85,8 кв.м. До квартири належить комора в підвалі площею 39,6 кв.м.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.121 т.1) відповідач ОСОБА_7 успадкувала після смерті ОСОБА_10 1/5 частки квартири № 1 в будинку АДРЕСА_1.

На підставі договору про зміну форми власності від 04.09.2007р., копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.119 т.1) співвласники квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 домовились про зміну форми власності 4/5 частин зазначеної квартири з спільної сумісної на спільну часткову, де за кожним визнано по 1/5 частин цієї квартири.

Відповідно до договору дарування від 20.09.2007р. (а.с.123 т.1), ОСОБА_11 подарувала 1/5 частки зазначеної квартири ОСОБА_7

Загальна площа будинку будинку становить 158,9 кв.м. Відповідно до наказу Управління житлово-комунального господарства № 6-Д від 19.01.2006р. (а.с.6 т.1, 40 інвентаризаційної справи), такий будинок знятий з балансу міської ради житлових будинків та переданий власникам приватизованого житла.

Згідно ухвали Львівської міської ради народних депутатів № 523 від 31.10.1996р. (а.с.116 т.1), належним чином засвідчена копія якої знаходиться в матеріалах інвентаризаційної справи (а.с.38 інвентаризаційної справи), до якої в подальшому ухвалою Львівської міської ради № 356 від 14.10.1999р. внесено зміни (а.с.156 т.1), ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_5 передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 627 кв.м. для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1.

На підставі цієї ухвали 09.12.1999р. співвласникам видано державний акт на право приватної власності на землю, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.12 т.1).

Відповідно до копій свідоцтв про право на спадщину за законом від 08.11.2011р. (а.с.30 т.1) та від 08.06.2013р. (а.с.36 т.1), після смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відповідач ОСОБА_7 успадкувала по 1/9 частці цієї земельної ділянки, відповідна відмітка про що проставлена в державному акті на право приватної власності на землю. Нотаріально посвідчена згода про визначення за померлим ОСОБА_10 1/9 частки земельної ділянки надана ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_6, від імені якої діяв ОСОБА_14 19.10.2011р. (а.с.161 т.1), а аналогічна згода після смерті ОСОБА_11 надана ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_6, від імені якої діяв ОСОБА_14 15.04.2013р. (а.с.162 т.1).

При цьому, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.08.2014р. (а.с.124-129 т.1), інші 7/9 частин земельної ділянки належать позивачам та відповідачам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

За змістом ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369, ч. ч. 1, 3 ст. 370 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Аналогічне положення закону закріплено в ч. ч. 4, 5 ст. 89 ЗК України. Зокрема, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

За правилом частини другої статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Аналогічну норму містила і стаття 28 ЗК України 1990 року, яка була чинною на момент набуття позивачами права власності на квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час набуття відповідачами права власності на квартиру) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

Як зазначив Верховний суд у своїй постанові від 13.06.2018р., яка прийнята за наслідками розгляду цивільної справи № 742/388/16-ц, зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом України у постановах від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16.

В свою чергу, під час розгляду цивільної справи № 296/7611/14-ц Верховний суд на основі аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України в постанові від 16.05.2018р. зазначив, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників у праві спільної часткової власності та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то при поділі майна в натурі (виділ частки), передачі співвласнику підлягає частина нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Згідно роз'яснень, наданих в п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Системний аналіз положень земельного та цивільного законодавства в частині виділення частки земельної ділянки із спільної сумісної власності свідчить про те, що можливість такого виділення існує лише у випадку, коли відповідна частка будинку, який розташований на такій земельній ділянці і який разом з земельною ділянкою становить цілісний об'єкт нерухомості, є виділена, а розміри часток співвласників у праві спільної сумісної власності, які бажають виділення - попередньо визначені, оскільки розмір земельної ділянки яка підлягає виділенню пропорційно залежить від розміру частки в будинку, яка належить таким співвласникам і в результаті такого виділення відповідно до ст. 364 ЦК України право співвласника (співвласників) у праві спільної власності припиняється як по відношенню до будинку, так і по відношенню до земельної ділянки. Крім того, визначальним для проведення виділу є технічна можливість виділу частки відповідно до часток співвласників.

Як вбачається з матеріалів цивільної та інвентаризаційної справ, що також підтвердили сторони, незважаючи на поділ зазначеного будинку на дві окремі квартири рішення про його поділ або виділ частки не приймалось, а частки позивачів у праві спільної власності в будинку не визначені.

Крім того, згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 1778 від 23.03.2018р. (а.с.209-215 т.1), реальний поділ земельної ділянки переданої для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 з передачею у власність позивачам 4/9 частки земельної ділянки, а відповідачам - 5/9 частки цієї земельної ділянки технічно не можливий.

Такі обставини в сукупності свідчать про безпідставність позовних вимог, що відповідно, виключає можливість їх задоволення, а що стосується позиції позивачів про часткове задоволення позову та встановлення порядку користування земельною ділянкою, то суд звертає увагу, що предметом даного позову є саме виділення частки, а не встановлення порядку користування земельною ділянкою і тому, в межах розгляду даної справи ухвалення такого рішення є неможливе.

Тому, в задоволенні позову суд відмовляє та відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України проводить розподіл судових витрат між сторонами.

Зокрема, згідно п. 2 ч. 2 цієї статті, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно матеріалів справи, інтереси відповідачів у справі представляла адвокат ОСОБА_3

Відповідно до деталізації розрахунку від 19.07.2018р. (а.с.42 т.2), загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 5000 грн., які відповідно до квитанції від 19.07.2018р. (а.с.35а т.2) сплачені відповідачем ОСОБА_8 на рахунок адвокатського об'єднання.

Разом з тим, згідно вказаного розрахунку адвокатом затрачено лише 2:30 год., що явно не співмірно з розміром витрат в сумі 5000 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи (а.с.187 т.1), за клопотанням представника відповідача в тому числі розгляд справи відкладався для надання можливості укладення мирової угоди.

На думку суду, враховуючи час розгляду справи, а також її значення для сторін, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу слід зменшити до 2500 грн.

Що ж стосується питання про стягнення з позивачів на користь відповідача ОСОБА_7 витрат, пов'язаних з проведенням експертизи в сумі 2476 грн., сплата яких підтверджується відповідною квитанцією (а.с.31 т.2), то на думку суду у примусовому стягненні таких коштів належить відмовити, оскільки така експертиза проводилась в тому числі з питань, які поставлені стороною відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268 ЦПК України, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 183, 357, 358, 364, 368, 369, 370, 377 ЦК України, ст. ст. 3, 12, 78, 89, 120 ЗК України, суд -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (АДРЕСА_1), треті особи Львівська міська рада (м. Львів, пл. Ринок, 1), Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради (м. Львів, вул. К. Левицького, 67) про визнання за позивачами права власності по 1/9 частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий НОМЕР_1, виділ частки земельної ділянки у спільній власності - відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 2500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355 ЦПК України, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 08.10.2018 року.

Суддя: Леньо С. І.