Справа №483/1636/16-ц 09.07.2018
Провадження №22-ц/784/1014/18
Справа № 483/1636/16-ц Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
Провадження № 22-ц/784/1014/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 липня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

з участю:

позивача ОСОБА_2,

його представника ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

представника Регіонального сервісного центру МВС України в Миколаївській області ОСОБА_6,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, ухваленого під головуванням судді Казанлі Л.І. о 14 годині 51 хвилини 13 квітня 2018 року в приміщенні Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Регіонального сервісного центру МВС України в Миколаївській області та ОСОБА_7, третя особа нотаріус Другої очаківської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_8, про визнання недійсною реєстрації транспортного засобу, визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

у с т а н о в и л а :

11 жовтня 2016 року ОСОБА_2 пред'явив до ОСОБА_4, Регіонального сервісного центру МВС України в Миколаївській області та ОСОБА_7 зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

Він та відповідач - ОСОБА_4, є рідними братом та сестрою.

29 травня 2015 року померла їх мати ОСОБА_9, яка за життя склала заповіти на нього та на сестру.

За їх умовами, після її смерті у власність ОСОБА_2 переходить житловий будинок №71 по вул. Молодіжна (до зміни назви Комсомольська) в с. Камянка, Очаківського району, Миколаївської область, з господарськими будівлями та спорудами, та земельна ділянка, на якій він розташований.

ОСОБА_4 мати заповіла земельні ділянки площею 4,49 га, 1,36 га та 0,23 га, а також усе інше майно, що належатиме їй на момент смерті, з у тому числі і автомобіль «SKODA» модель «OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Між тим, названий автомобіль було придбано ним (позивачем) особисто за власні кошти у ОСОБА_7, який діяв на підставі довіреності від ОСОБА_10, посвідченої приватним нотаріусом АР Крим. На вказаний автомобіль на його імя була оформлена довіреність від 30 жовтня 2011 року на управління транспортним засобом без права передовіри та без права відчуження автомобілю.

Через те, що по довіреності на його імя він не міг оформити автомобіль на себе, а тому вимушений був зареєструвати автомобіль на матір.

Посилаючись на те, що фактично набувачем автомобіля є він, і через смерть матері не встиг переоформити його на своє імя, позивач, після уточнення позову, остаточно просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля у формі довідки-рахунку від 26.08.2014 року, визнати недійсною реєстрацію транспортного засобу «SKODA» модель «OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 на імя ОСОБА_9, визнати недійсним свідоцтво про право власності на ОСОБА_11 на цей автомобіль та визнати за ним право власності на вказаний автомобіль.

10 листопада 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

ОСОБА_4 зазначала, що 26 серпня 2016 року її мати ОСОБА_9 придбала та зареєструвала автомобіль «SKODA» модель «OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1. Враховуючи, що ОСОБА_9 не мала посвідчення водія та була похилого віку, то вона надала автомобіль в користування ОСОБА_2, який проживав у тому ж населеному пункті.

29 травня 2015 року померла її мати ОСОБА_9

Згідно до заповіту від 13 серпня 2013 року ОСОБА_9 заповіла їй земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також усе інше майно, що належатиме ОСОБА_9 на момент смерті, в тому числі і спірний автомобіль.

ОСОБА_11 оформилась у правах власника названого транспортного засобу, проте користуватися ним не може, оскільки брат позивач по справі, протиправно їй автомобіль не віддає.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_4 просила зобовязати ОСОБА_2 повернути належний їй на праві власності за законом автомобіль «SKODA» модель «OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2016 року вказані позови обєднані в одне провадження.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 квітня 2018 року в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено повністю.

Зобовязано ОСОБА_2 повернути у власність ОСОБА_4 транспортний засіб марки «SKODA» модель «OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_2 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове, про задоволення його позову в повному обсязі.

Скаргу обґрунтовував невідповідністю висновків суду нормам чинного цивільного законодавства.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду 1 інстанції, в оскарженій частині, - без змін, оскільки суд ухвалив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, районний суд виходив з того, що ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він є власником автомобіля. В свою чергу задовольняючи зустрічну позовну заяву суд виходив з того, що ОСОБА_4 на законних підставах належить оспорюваний автомобіль, а ОСОБА_2 його протиправно утримує.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області, в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом І інстанції, вважає їх вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч. ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Як результат розгляду, апеляційний суд визначає підстави перегляду судового рішення, і відповідно до наданих йому повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення районного суду ухвалено у повній відповідності з виписаним вище, а тому є законним та обґрунтованим.

Так, позивач стверджував, що саме він, а не його мати, є набувачем спірного автомобіля.

При цьому, щоб підтвердити це, у позові він оспорює правильність вчинення реєстратором реєстраційних дій, які без делегалізації підстав їх вчинення, чи без доведеності суттєвих процедурних порушень збоку реєстратора, не могли бути задоволені.

Між тим, ст. ст. 217, 235 ЦУ України передбачено можливість визнання правочину, за яким майно набуто, частково недійсним, в тому числі і в частині покупця, з підстав його удаваності.

ОСОБА_2 такий позов не заявлено, а тому суд позбавлений можливості з власної ініціативи вийти за межі позовних вимог.

За такого заявлений позов не підлягає задоволенню, що вірно констатував у своєму рішенні і суд 1 інстанції.

Не можуть бути взяті до уваги доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що ним було придбано автомобіль за власні кошти, оскільки такі твердження, навіть за їх доведеності, без зміни правової підстави набуття майна, не змінюють правової належності речі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_12

______________________________________________________________

Повний текст постанови складено 12 липня 2018 року