Справа № 357/2753/17 Головуючий у І інстанції Кошель Л. М.
Провадження № 22-ц/780/1862/18 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 23 17.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді-Березовенко Р.В.,
суддів:Матвієнко Ю.О., Олійника В.І.,
за участю секретаряНемудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2018 року у справі за позовом комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з названим позовом, мотивуючи його тим, що відповідачка належним чином не виконувала свій обов'язок по оплаті наданих комунальних послуг з теплопостачання. Позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідачки суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого водопостачання гарячої води по квартирах АДРЕСА_1 в загальному розмірі 79 154,91 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2018 року в задоволенні позову комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд відмовляючи в позові прийшов до висновку, що перевіряючи наявність правових підстав для нарахування відповідачці плати за послуги з теплопостачання судом враховується, що 03 грудня 2013 року було відключено подачу опалення, опломбовані вхідні вентилі та окремо відключені квартири, про що складено за участю представників КП БМР «Білоцерківтепломережа» та за участю представників ТОВ «Комунальник-2013» Акт відключення та злиття з теплоносіїв в підвальному приміщенні подачу опалення, опломбовані вхідні вентилі та окремо відключені квартири № 33, 37, 41, 45, 49, 53, 57, 61, 147, 151, 138, 142, 130, 134, 139, 143, де були від»єднані прилади опалення від стояків. Опломбовано в кожній квартирі ізольовані стояки та глушки».

Апелянт звертає увагу суду на те, що в згаданому вище Акті від 03 грудня 2013 р. (арк. с.136) відсутні квартири за №№ 103, 131, 135 та 150 по вул. Леваневського, 58, які зазначені в позовних вимогах та також являються предметом спору.

Тобто, у вказаних квартирах взагалі не проводилось опломбування вхідних вентилів та окремо відключені вони не були. А відтак, по цим квартирам підлягає обов»язковому стягненню судом сума заборгованості, що судом в свою чергу не було досліджено в повній мірі не надана правова оцінка, а з цього випливає неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та неправильність установлення обставин, які мають значення для справи.

Підтвердженням того, що в квартирах під АДРЕСА_2, відсутні пломби та пломбування транзитних стояків в цих квартирах не проводилось, являється Акт розпломбування транзитних стояків від 06.09.2016 р. (2-й том арк. с.30), який саме надала представник відповідача, і в якому чітко зазначено, що «Квартири № 103, 131, 135, 150 - ПЛОМБИ ВІДСУТНІ, пломбування транзитних стояків в цих квартирах не проводилось». Це свідчить про те, що дані квартири опалювалися, а тому по цим квартирам проводилося нарахування і сума заборгованості повинна бути стягнута судом.

Крім того всупереч, неправильного дослідження та оцінки доказів, суд вказує, що в листі від 20.09.2017 р. наданим ГП ОСББ «Леваневського, 58» на заяву представника ОСОБА_6 від 29.06.2017 р. щодо надання інформації по квартирах АДРЕСА_4, 57, 61, 103, 131, 134, 135, 138, 139, 142, 143, 147, 150, 151 в будинку № 58 по вулиці Леваневського в м. Біла Церква Київської області, підтверджується факт опломбування кранів в закритому стані, які на 100 % обмежували теплопостачання у квартири.

Водночас, суд не звернув увагу на той факт, що в вище згаданому листі перелічені всі номери квартир, по запитуваній інформації представника відповідача, тобто, по викладених позовних вимогах, але, знову ж таки, упустив факт відсутності деяких квартир, що також є предметом спору.

Не погоджується, також, з рішенням суду стосовно того, що між КП БМР Білоцерківтепломережа" та відповідачем відсутні договірні відносини.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 20, п. З ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 № 1875-4, саме на споживача покладено обов'язок укласти договір на надання - житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Отже, необхідність укладення договору про надання послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право споживача. Не підписання сторонами окремого договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 19 квітня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У травні 2018 року представником відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду без змін, апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Зазначає, що розмір розрахованої та заявленої позивачем суми заборгованості по квартирам АДРЕСА_5 який є невід'ємною складовою суми загального розміру заборгованості в сумі 79 154, 91 грн., розрахований позивачем за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 рік, але з 18.12.2015 року відповідач не є власником квартир за АДРЕСА_4, не є належним відповідачем за розміром заборгованості, яка розрахована позивачем з 18.12.2015 року. Дані квартири належать Міністерству Оборони України, а отже відповідачем має бути Міністерство Оборони України. Заявлений позивачем до відповідача розмір розрахованої суми заборгованості за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 рік, розмір якої є невід'ємного складовою загальної суми позовних вимог - є необґрунтованими та незаконними.

Звертає увагу на тому, що також розмір розрахованої та заявленої позивачем суми заборгованості по квартирам №№ 57, 61, 103, 130, 131, 134, 135, 138, 139, 142, 143, який є невід'ємною складовою загального розміру заборгованості в сумі 79 154, 91 гри., (позовних вимог), розрахований позивачем за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 рік, але з 18.12.2015 року відповідач не є власником квартир за АДРЕСА_3, не є належним відповідачем за розміром заборгованості, яка розрахована позивачем з 18.12.2015 року дані квартири належать Міністерству Оборони України, відповідачем с Міністерство Оборони України.

Заявлений позивачем до відповідача розмір розрахованої суми заборгованості за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 рік, розмір якої є невід'ємною складовою загальної суми позовних вимог - є невірним, незаконним (а.с. 185 по а.с.246).

Відповідачем заперечується факт отримання заявлених позивачем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого водопостачання гарячої води за спірними квартирами.

Позивач знав про неотримання відповідачем послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води по квартирах, розмір заборгованості за якими предметом спору. Від'єднання квартир від централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води було двостороньою узгодженою дією. Дане підтверджується вище перерахованими доказами, які в матеріалах справи (а.с. 30, 32, 33 - 37, 85-88,133, 136; а.с. 119, 121, 122, 23,121-123;131-155).

П.9 ч.29 Постанови КМУ від 21.07.2005 року №630 «Про затвердження Правил надання послуг з нейтралізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і - водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої воли і водовідведення», вказано про те, що споживач має бути звільненим від плати за послуги у разі їх ненадання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення не в повній мірі відповідає вказаним нормам права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 мала на праві приватної власності квартири АДРЕСА_7 що підтверджується відповідними свідоцтвами про право власності. Крім того, ОСОБА_5 мала на праві приватної власності квартири АДРЕСА_6 за тією ж адресою, що підтверджується свідоцтвами про право власності.

Між ОСОБА_5 та Міністерством оборони України 21 грудня 2015 року укладено договори купівлі-продажу зазначених вище квартир, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8

Починаючи з 26.04.2016 року в зазначені квартири на підставі ордерів на житлове приміщення виданих Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області вселено громадян за якими визнано право зайняття житлового приміщення.

Відповідачці на праві власності належала АДРЕСА_8 у зазначеному будинку у період з 19.12.2013 року по 31.10.2016 року, яка 31.10.2016 року була відчужена шляхом укладення договору купівлі-продажу, однак відповідачем їй нарахована заборгованість за надані послуги з теплопостачання.

На даний час у власності відповідачки залишились дві квартири у зазначеному будинку за АДРЕСА_9 за якими рахується заборгованість за надані комунальні послуги.

На виконання вимог Закону України Про житлово-комунальні послуги відповідно до рішення Білоцерківської міської ради від 23.12.2005 року за № 388 виконавцем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді комунальної власності м.Біла Церква є КП БМР «Білоцерківтепломережа».

Постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України затверджено тарифи на теплову енергію та встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб»єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг.

Відмовлаючи в задоволенні позову суд першоі інстанції виходив з того, що выдсутні правові підстави для нарахування відповідачці плати за послуги з теплопостачання, оскільки 03 грудня 2013 року було відключено подачу опалення, опломбовані вхідні вентилі та окремо відключені квартири, про що складено за участю представників КП БМР «Білоцерківтепломережа» та за участю представників ТОВ «Комунальник - 2013» Акт відключення та злиття з теплоносіїв в підвальному приміщенні подачу опалення, опломбовані вхідні вентилі та окремо відключені квартири АДРЕСА_10, де були від'єднанні прилади опалення від стояків. Опломбовано в кожній квартирі ізольовані стояки та глушки». Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем розрахунок заборгованості за спірними квартирами проведено за період з 01.10.2015 рік по лютий - березень 2017 року, тобто за період коли відповідачка не була власником даних квартир. При цьому судом було взято до уваги подані відповідачем докази (акт про відключенні, договори купівлі-продажу листи відповіді на адресу позивача та відповідача), які на думку суду повністю спростовують пред»явлені позивачем позовні вимоги. Крім того, відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем не було укладено договір, а тому обов»язок щодо сплати комунальних послуг відсутній.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20.04.2016 року, на що суд першої інстанції не звернув увагу, а тому дійшов безпідставного висновку, що відсутність договору між сторонами звільняє відповідача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі відсутності житлово-комунальних послуг, неналежного їх надання споживач має право викликати представника виконавця для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця, скріплюється їх підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача надається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Аналіз вищенаведених правових норм свідчить про те, що обов'язком відповідача, як споживача послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надаються позивачем, є своєчасна оплата житлово-комунальних послуг згідно затверджених в установленому порядку тарифів.

Крім того, п.6 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім»ї при відповідному документальному оформленні, а також, в період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договорому порядку, встановленому КМУ.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідне документальне оформлення за період тимчасової відсутності споживача та неотримання послуг, яке дає право споживачу на несплату вартості житлово-комунальних послуг було оформлено по спірним квартирам, за виключенням квартир АДРЕСА_11, які відсутні у акті відключення від 03 грудня 2013 року, на який посилається відповідач.

При цьому, у акті розпломбування транзитних стояків від 06 вересня 2016 року чітко зазначено, що «квартири АДРЕСА_11 - пломби відсутні, пломбування транзитних стояків в цих квартирах не проводилося».

Належних та допустимих доказів на спростування цих обставин стороною відповідача надано не було.

Що ж стосується наданих відповідачам листів-відповідей, які було прийнято судом першої інстанції як належні та допустимі докази, то вони колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки з них вбачається, що інформація в них викладена носить суто інформативний характер. При цьому не зазначено, на підставі яких документів дана інформація була вказана, оскільки відповідно належного та допустимого доказу - акту відключення по квартирах АДРЕСА_11 суду надано не було.

Крім того, під час розгляду справи апеляційним судом представник відповідача пояснив, що такого акту в них немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо належного оформлення факту ненадання послуг по всім спірним квартирам необґрунтованим та безпідставним, а тому дійшла висновку про необхідність стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за квартирами АДРЕСА_11.

Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, якій підлягає стягненню колегія суддів виходить з того, що з матеріалів справи вбачається, що розрахунок позивачем було проведено за період з 01.10.2015 рік по лютий - березень 2017 року. Однак, за вказаний період, відповідачка була власником спірних квартир АДРЕСА_12 лише до 21 грудня 2015 року, а квартири АДРЕСА_13 до 31 жовтня 2016 року.

Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає борг по квартирі № 103 за період з 01.10.2015 року по 21.12.2015 року в розмірі 1191,01 грн., по квартирі АДРЕСА_15 за період з 01.10.2015 року по 21.12.2015 року в розмірі 1208,02 грн., по квартирі АДРЕСА_14 за період з 01.10.2015 року по 21.12.2015 року в розмірі 1208,02 грн. та по квартирі АДРЕСА_13 за період з 01.10.2015 року по 31.10.2016 року в розмірі 4129,07 грн., а всього 7 736,12 грн.

Крім того, відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним змінити розподіл судових витрах.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції було ухвалене 15 березня 2018 року додаткове рішення у справі, яким відмовлено відповідачу у стягненні судових витрат. Вказане судове рішення сторонами не оскаржено, а отже набрало законної сили.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що розподілу на користь відповідача підлягають лише витрати понесені ним у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги було задоволено ~ 10%, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 424 грн., тобто 10% сплаченого судового збору ( а.с.2,3 т.1, 136 т.2).

В свою чергу, на користь відповідача з позивача підлягає стягненню 90% (частина незадоволених позовних вимог) судових витрат понесених з розглядом справи апеляційним судом, що становить 1800 грн.

Що ж стосується заперечень представника відповідача з приводу долучення до матеріалів справи детального розрахунку (по спірним квартиртирам), оскільки це є новий доказ на його думку і відповідно не може бути взятий до уваги апеляційним судом, оскільки позовні вимоги були визначені загальною сумою і тому мають розглядатися лише вцілому, то вони колегією суддів розцінюються критично, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 265 ЦПК України суд може ухвалити рішення про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове судове рішення.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем визначено розмір заборгованості за кожною із спірних квартир АДРЕСА_1 - окремо.

Відповідно, до позову долучено розрахунки заборгованості по кожний з квартир АДРЕСА_16 - окремо.

Наведене свідчить на думку колегії суддів про те, що кожна спірна квартира є окремим самостійним предметом даного спору, позовні вимоги щодо якого підлягають окремому дослідженню та доведенню.

Крім того, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що її доводи зводяться лише до незаконності рішення суду першої інстанції саме в частині квартир АДРЕСА_11.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції представник позивача визнав ту обставину, що кінцевий термін розрахованого ними боргу не співпадає з фактичним перебуванням спірних квартир у власності позивача.

З метою всебічного, повного та об'єктивного з'ясуваня усіх обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, апеляційний суд зажадав від представника позивача уточнення апеляційних вимог, які ним безпосередньо викладені у самій апеляційній скаргзі.

Отже, таке уточнення не є доповненням або зміною апеляційної скарги, в розумінні ст. 364 ЦПК України.

Крім того, уточнений розрахунок проведений позивачем по квартирах АДРЕСА_11 не є новим доказом, в розумінні ч.3 ст. 367 ЦПК України, оскільки розмір заборгованості вказаний у ньому є значно меншим за розмір заборгованості, який визначений у позовній заяві, а тому, відповідно, він був предметом розгляду даної справи, оскільки входив до розміру заборгованості визначеному у позові, і щодо нього (в тому числі) ухвалювалося рішення судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2018 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 7 736 (сім тисяч сімсот тридцять шість) грн. 12 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» судові витрати в розмірі 424 (чотириста двадцять чотирі) грн. 30 коп.

Стягнути з комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 1800 (одна тисяча вісімсот) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: В.І. Олійник

Ю.О. Матвієнко