Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 487/3498/15-ц

провадження № 61-2180зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк Форум»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за заявою ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») звернулося до суду із указаним позовом, у якому просило стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_3 і поручителя ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 325/07/02-КЕ, з наступними змінами та додатковими угодами до нього № 1, 2, 3, 4, 5, у сумі 20 033, 87 долара США, що еквівалентно 446 278,11 грн (на час здійснення розрахунку), та звернути у рахунок цього стягнення на іпотечне майно у вигляді трикімнатної квартири АДРЕСА_1, що належить усім відповідачам на праві спільної часткової власності.

На обґрунтування позову посилалося на те, що 22 травня 2007 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 325/07/02-КЕ, з наступними змінами та додатковими угодами № 1, 2, 3, 4, 5 за якими позичальнику було відкрито кредитну лінію з наданням кредитів на суми 18 000 доларів США і 17 000 доларів США, зі сплатою 13 % та 18 % за користування кредитом за встановленим графіком, із кінцевим терміном повернення коштів 20 травня 2020 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захарченко І. В. 22 травня 2007 року, зареєстрований у реєстрі за № 1418, з урахуванням договору про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захарченко І. В. 02 квітня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1815, договору про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захарченко І. В. 12 жовтня 2011 року зареєстрованого в реєстрі за № 2553, відповідно до умов якого предметом іпотеки є нерухоме майно: трикімнатна квартира за номером 60, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 65,9 кв. м, житловою площею 39,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Управлінням майна комунальної власності Миколаївської міської ради 07 лютого 2002 року, згідно з розпорядженням від 07 лютого 2002 року № 4152-р, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14 травня 2007 року.

Посилаючись на те, що позичальником порушено графік внесення платежів, на підставі чого банком змінено строк виконання зобов'язань, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 травня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 21 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Форум» за кредитним договором від 22 травня 2007 року №325/07/02-КЕ, з наступними змінами та додатковими угодами до цього договору за № № 1, 2, 3, 4, 5 та договором поруки від 22 травня 2007 року № 267 з наступними змінами, заборгованість у загальному розмірі 20 033, 87 доларів США, що еквівалентно 530 306,56 грн, та яка складається із: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 1 665,89 доларів США, що еквівалентно 44 096,94 грн; поточної заборгованості за кредитом у сумі 14 155,85 доларів США, що еквівалентно 374 712,43 грн; простроченої заборгованості за процентами у сумі 2 648,98 доларів США, що еквівалентно 70 119,83 грн; поточної заборгованості за процентами у сумі 71,20 доларів США, що еквівалентно 1884,70 грн, та пені у сумі 1 491,95 доларів США, що еквівалентно 39 492,66 грн.

Звернуто стягнення ПАТ «Банк Форум» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 22 травня 2007 року №325/07/02-КЕ, з наступними змінами та додатковими угодами до цього договору №№ 1, 2, 3, 4, 5, у загальному розмірі 20 033, 87 доларів США, що еквівалентно 530 306,56 грн, яка складається із: простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1 665,89 доларів США (що еквівалентно 44 096,94 грн), поточної заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14 155,85 доларів США (що еквівалентно 374712,43 грн), простроченої заборгованості за процентами у розмірі 2 648,98 доларів США (що еквівалентно 70 119,83 грн), поточної заборгованості за процентами у розмірі 71,20 доларів США (що еквівалентно 1 884,70 грн), та пені в розмірі 1 491,95 доларів США (що еквівалентно 39 492,66 грн), на предмет іпотеки у виді квартири АДРЕСА_2, загальною площею 65,9 кв. м, житловою площею 39,8 кв. м, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, та передана ними в іпотеку на підставі договору від 22 травня 2007 року та договорів про внесення змін до нього від 02 квітня 2008 року і 12 жовтня 2011 року, укладеного між сторонами і посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захаренко І. В., шляхом продажу квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, із визначенням початкової ціни у розмірі еквівалентному 40 000 доларів США, у сумі 1 058 820 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року касаційні скарги ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_3 відхилено. Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 21 грудня 2016 року залишено без змін.

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року з передбачених пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання заяви) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції статей 251, 252, частини четвертої статті 559 ЦК України, статей 12, 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На підтвердження цих підстав заявником надано ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 серпня 2014 року, від 24 вересня 2014 року, 29 грудня 2014 року, 26 грудня 2014 року, 04 лютого 2015 року, 05 лютого 2015 року, 24 червня 2015 року, 12 листопада 2015 року, 06 березня 2017 року, 12 червня 2017 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

16 січня 2018 року заяву про перегляд передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2018 року відкрито провадження у справі та витребувано справу із Заводського районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2018 року справу призначено до розгляду.

У заяві про перегляд ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві про перегляд доводи, колегія суддів вважає, що заява про перегляд задоволенню не підлягає з таких мотивів

За положеннями пункту 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За змістом статті 3604 ЦПК України Верховний Суд України задовольняє заяву за наявності однієї з підстав, передбачених частиною першою статті 355 цього Кодексу.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що 22 травня 2007 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 325/07/02-КЕ, з наступними змінами та додатковими угодами № 1, 2, 3, 4, 5 за якими позичальнику було відкрито кредитну лінію з наданням кредитів на суми 18 000 доларів США і 17 000 доларів США, зі сплатою 13 % та 18 % за користування кредитом за встановленим графіком, із кінцевим терміном повернення коштів 20 травня 2020 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захарченко І. В. 22 травня 2007 року, зареєстрований у реєстрі за № 1418, з урахуванням договору про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захарченко І. В. 02 квітня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1815, договору про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Захарченко І. В. 12 жовтня 2011 року зареєстрованого в реєстрі за № 2553, відповідно до умов якого предметом іпотеки є нерухоме майно: трикімнатна квартира за номером 60, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 65,9 кв. м, житловою площею 39,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Управлінням майна комунальної власності Миколаївської міської ради 07 лютого 2002 року, згідно з розпорядженням від 07 лютого 2002 року № 4152-р, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14 травня 2007 року.

Згідно з пунктом 3.4.1 іпотечного договору банк має право, у випадку невиконання основного зобов'язання, задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі достроково, у спосіб, визначений цим договором та чинним законодавством України.

Пунктом 5.1 іпотечного договору визначено, що іпотеко держатель набуває права задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадках невиконання основного зобов'язання, або порушення порядку його виконання, та інших випадках, передбачених основним зобов'язанням, цим договором та чинним законодавством України.

Враховуючи те, що позичальником порушено графік внесення платежів, банком змінено строк виконання зобов'язань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з недотриманням банком умов кредитного договору щодо необхідності належного повідомлення іпотекодавців про повернення позичальником кредитних коштів, сплату ним процентів за користування кредитними коштами з можливим нарахуванням штрафних санкцій та пені та можливості звернення стягнення на заставне майно у зв'язку з непогашенням вказаної у вимозі суми (пункт 5.3 договору), вважав, що позовні вимоги банку не підлягають задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, встановивши, що кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 3.2.2 договору кредиту, право на односторонню зміну умов договору, надіславши відповідачам 28 липня 2014 року повідомлення про дострокове повернення кредиту та пов'язаних з ним платежів, виходив із наявності передбачених статтями 526, 611, 1050, 1054 ЦК України, статтями 12, 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки ОСОБА_3 не виконано належним чином взятих на себе за кредитним договором зобов'язань, що призвело до утворення заборгованості.

Звертаючись із заявою про перегляд Верховним Судом України рішення суду касаційної інстанції, заявник посилається на те, що рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на трикімнатну квартиру, яка є єдиним житлом відповідачів, порушує вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який судом не було застосовано до спірних правовідносин.

Разом з тим, у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 серпня 2014 року у справі № 6-32413св14, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-31713св14, від 29 грудня 2014 року в справі № 6-44450св14, від 26 грудня 2014 року в справі № 6-44731св14, від 04 лютого 2015 року в справі № 6-41483св14, від 05 лютого 2015 року в справі № 6-44951св14, суд касаційної інстанції, вирішуючи питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, виходив з того, що такі позови не підлягають задоволенню, оскільки згідно з вимогами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» звернення стягнення заборонено.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2015 року в справі № 6-26184св15, від 06 березня 2017 року в справі № 520/11369/15, від 12 червня 2017 року в справі № 127/18755/15, суд касаційної інстанції виходив із того, що позов про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню з відстрочкою виконання рішення суду на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, колегія суддів Другої судової палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду виходить з наступного.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

Частиною першою статті 33 та статею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналогічні вимоги містить договір іпотеки, укладений між сторонами.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами ? резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року № 6-46цс15, від 27 травня 2015 року № 6-58цс15, від 16 вересня 2015 року № 6-1105цс15, № 6-492цс15.

Отже, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які надані заявником на підтвердження пункту першого частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року, як підстави звернення із заявою про перегляд судових рішень, не свідчать про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, з огляду на те, що у постановах Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року № 6-46цс15, від 27 травня 2015 року № 6-58цс15, від 16 вересня 2015 року № 6-1105цс15, № 6-492цс15 суд вказав, на те, що установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) і не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року, суд касаційної інстанції виходив із наявності підстав, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України для визнання припиненою поруки, у зв'язку з чим вважав, що вимоги про стягнення кредитної заборгованості з поручителів не підлягають задоволенню.

Отже, обставини, зазначені у заяві, не підтвердились, оскільки у справі, про перегляд якої подану заяву, та у наданій заявником ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року на підтвердження пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року, встановлені різні фактичні обставини справи.

З огляду на зазначене, обставини, на які посилався заявник, не підтвердились, у зв'язку із чим відповідно до частини першої статті 360-5 ЦПК України, в задоволенні заяви про перегляд судових рішень необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (KHRISTOV v. UKRAINE, № 24465/04, § 33, 34, ЄСПЛ, від 19 лютого 2009 року).

Керуючись підпунктом 1 пункту першого розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року, пунктом 1 частини першої статті 355 та статтями 355, 360-3, 360-5 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання заяви), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді : Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило