АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
Справа № 756/2312/18
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/5867/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

судді - доповідача Рейнарт І.М.

суддів Болотова Є.В., Кирилюк Г.М.

при секретарі Іванову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу судді Оболонського районного суду міста Києва від 7 березня 2018 року (суддя Андрейчук Т.В.) за заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановила:

у лютому 2018р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу у сумі 859 968грн 04коп.

7 березня 2018р. представник позивача подав до суду заяву про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачу на праві власності, в межах суми боргу у розмір 859 968грн 04коп., посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 7 березня 2018 року заяву задоволено, з метою забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у забезпеченні позову.

Відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки судом порушено принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, так як вартість квартири вдвічі перевищує розмір позовних вимог, що підтверджується звітом про оцінку майна.

Крім того, відповідач вважає ухвалу суду необґрунтованою, так як матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про намір відповідача відчужити квартиру з метою утруднення виконання рішення суду, та звертає увагу, що він займається підприємницькою діяльністю, яка є прибутковою, а тому відсутня реальна загроза невиконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Також відповідач зазначає, що судом обмежено його право на вільне користування та розпорядження своїм майном, що суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить

- 2 -

відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважаючи доводи відповідача безпідставними, оскільки долучена до апеляційної скарги копія звіту про оцінку майна № 18-641 від 8 червня 2018р. є недопустимим доказом по справі, так як звіт містить застереження про заборону його копіювання без згоди оцінювача, крім того, відповідачем не надано доказів можливості виконання рішення суду за рахунок іншого майна.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши надані копії матеріалів цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що незабезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах процесуального права.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006р. &q?уд;Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову&quро; роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З копій матеріалів цивільної справи вбачається, що у лютому 2018р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ФОП ОСОБА_1 борг за договорами купівлі-продажу від 5 серпня 2016р. та від 11 серпня 2016р. на загальну суму 859 968грн 04коп. за невиконання відповідачем зобов'язань за вказаними договорами.

Відповідачем позовні вимоги не визнаються, отже, між сторонами виник майновий спір.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_4, який змінив прізвище на ОСОБА_1, на підставі договору дарування від 13 квітня 2016р.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже, відповідач, як власник квартири, може розпорядитися своїм майном у будь-який час, що у подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

- 3 -

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано доказів вчинення відповідачем дій по продажу квартири, не ґрунтуються на нормах процесуального права, які не передбачають обов'язку позивача надавати докази цим обставинам, так як відповідач, як власник квартири, може у будь-який час розпорядитися своєю власністю.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що судом порушено принцип співмірності заходу забезпечення позову обсягу заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вартість квартири може змінюватися в залежності від попиту ринку нерухомості, що підтверджується копією договору дарування квартири від 13 квітня 2016р., з якої вбачається, що вартість квартири станом на час її дарування становила 773 300грн.

Крім того, накладення арешту на ? частину квартири, не змінює виду забезпечення позову та його наслідки.

Доводи апеляційної скарги про те, що діяльність відповідача є прибутковою, тому відсутні підстави вважати, що він не зможе виконати рішення суду у разі задоволення позову, є припущенням, так як надані до апеляційної скарги документи свідчать про доходи відповідача у 2017 році, і їх розмір є меншим, ніж ціна позову. Також надані відповідачем документи не свідчать про наявність грошових коштів на його рахунку підприємця.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що ухвалою суду про накладення арешту на квартиру порушується право відповідача вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки право на користування майном ухвалою про накладення арешту на квартиру не обмежується, так як вказане майно не вилучається у відповідача, а його право на розпорядження своєю власністю обмежене тимчасово, до вирішення спору по суті, що не суперечить нормам процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що ухвала судом першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, без порушення норм матеріального права, тому підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу судді Оболонського районного суду міста Києва від 7 березня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 липня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді