АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 серпня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 2-1594/11

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу позивача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діє представник адвокат ОСОБА_4, на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року, яке ухвалене суддею Тихомировим І.В. 0 10 годині 30 хвилин у м. Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 січня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Уточнивши позовні вимоги та зазначивши співвідповідачем ОСОБА_3, позивач просила суд відновити межу, яка розділяє земельні ділянки № 336 та № 338 по вул. Лапинській в м. Нікополі відповідно до земельно-кадастрової документації. Усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою № 336 по вул. Лапинській в м. Нікополі зі сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зобов'язавши їх перенести огорожу згідно плану зовнішніх меж земельних ділянок. Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути їй перешкоди в користуванні домоволодінням № 336 по вул. Лапинській в м. Нікополі, шляхом повного демонтажу сараю та приміщення для утримання птиці. Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спричинену їй матеріальну шкоду в сумі 938,69 грн. моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., а також судові витрати на загальну суму 179,50 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування частини житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого 20 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 1539, належить 15/26 частин житлового будинку та земельна ділянка площею 0,0569 га, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Лапинська, буд. 336. Інші 11/26 частин вказаного домоволодіння належать ОСОБА_6

По сусідству з нею в буд. № 338 по вул. Лапинскій в м. Нікополі Дніпропетровської області проживають відповідачі ОСОБА_2, якій належать 11/21 частин даного домоволодіння та ОСОБА_7, якій також належать 10/21 частин зазначеного домоволодіння. Їх житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка межує з земельною ділянкою позивача та порядок користування земельною ділянкою у відповідачів не встановлено.

Однак за останні роки відповідач ОСОБА_2 пересунула межу, яка розділяє їх земельні ділянки та захопила належну позивачу земельну ділянку по 40,5 см периметру пересунула межу на 40 см для побудови сараю та курнику, а також до 2 м по городу.

Для вирішення даного питання позивач звернулася до відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Нікопольської міської ради, однак на засіданні комісії з вирішення земельних спорів від 02 квітня 2010 року їй було рекомендовано звернутися до організацій, які мають ліцензії на виконання робіт із землеустрою, для затвердження меж земельної ділянки, визначених у державному акті на право власності.

КП "Нікопольський міський земельний кадастровий центр" виконало геодезичну кадастрову зйомку земельної ділянки по вул. Лапинській, 336 та детально обстежено її межі, кути її поворотів та було обчислено площу. Під час обстеження вказаної земельної ділянки було встановлено, що розміри та площа ділянки за фактичним користуванням частково не відповідають розмірам, які вказані у державному акті на право приватної власності серії НП 0001129, зареєстрованого в поземельній книзі 12 листопада 2009 року за № 610002. Таким чином обчислена площа становить 0,0530 га замість 0,0569 га, як зазначено в Державному акті.

Крім того, відповідачі самовільно збудували сарай та приміщення для утримання курей, перемістивши межу на 0,4 м, а приміщення для утримання птиці знаходиться від її домоволодіння на відстані 2,00 м., що є порушенням п. 3.25а* ДБН-360-92** "Планування та забудова міських та сільських населених пунктів", якими передбачено розміщення господарчих споруд для домашніх тварин та птиці не ближче 15 метрів від вікон житлових будинків, в тому числі сусідніх садиб.

Таким чином, внаслідок противоправних дій позивачів їй була завдана матеріальна шкода в розмірі 938,69 грн. (з яких 759,34 грн. за проведення геодезичної кадастрової зйомки + 103,16 грн. + 60,19 грн.+16 грн. послуги КП "НБТІ"), яку позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь.

Крім того, позивач вважає, що відповідачі своїми діями завдали їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 5 000 грн., спричинивши їй душевні страждання та занепокоєння, внаслідок чого вона втратила сон та вимушена приймати заспокійливе.

Ухвалою суду від 15 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов'язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути їй перешкоди в користуванні домоволодінням № 336 по вул. Лапинській в м. Нікополі, шляхом повного демонтажу сараю та приміщення для утримання птиці залишені без розгляду.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діє представник адвокат ОСОБА_4, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права. Зокрема, позивач вважає, що нею було надано всі належні докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме: договір дарування, технічний паспорт та план земельної ділянки, державний акт з планом земельної ділянки, протокол комісії з вирішення земельних спорів та акт обстеження земельної ділянки на місцевості, план фактичного розміщення заборів, план земельної ділянки відповідачів та фотоматеріали, з яких чітко вбачається, що паркан має дугообразний вихил від земельної ділянки позивача, що суперечить формі межі земельної ділянки, яка зазначена на плані в Державному акті позивача. Також, позивач посилається на те, що її позовні вимоги вже були задоволені судом при ухваленні заочного рішення у цій справі, яке, на її думку, є обґрунтованим.

Крім того, вважає, що суд безпідставно ставить в обовязок позивача проведення експертизи по справі, адже у неї відсутні кошти для оплати вартості такої експертизи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_8.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_8.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (т. 3 а.с. 40, 43), в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_9, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування частини житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого 20 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого за реєстровим №1539, належить 15/26 частин житлового будинку та земельна ділянка, площею 0,0569 га, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Лапинська, буд. 336 (т. 1 а.с.10,139,140). Інші 11/26 частин вказаного домоволодіння належать ОСОБА_6 (т. 1 а.с.139)

По сусідству з позивачем в будинку № 338 по вул. Лапинскій в м. Нікополі Дніпропетровської області проживають відповідачі ОСОБА_2, якій належить 11/21 частин даного домоволодіння, та ОСОБА_7, якій належать 10/21 частин зазначеного домоволодіння (т. 1 а.с. 141,142).

Житловий будинок № 338 по вул. Лапинскій в м. Нікополі Дніпропетровської області розташований на земельній ділянці, яка межує з земельною ділянкою позивача.

ОСОБА_7 належить на підставі Державного акту на право власності серії ЯЕ № 967795 від 30.10.2008 року земельна ділянка, площею 0,0498 кв.м., кадастровий номер -03-044-0023 (т. 2 а.с. 67).

ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку не оформлювала.

ОСОБА_1 звернулася до Відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Нікопольської міської ради для вирішення питання щодо самовільної зміни відповідачем ОСОБА_2 між земельних ділянок та захоплення належної позивачу земельної ділянки.

На засіданні комісії з вирішення земельних спорів Відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 02 квітня 2010 року ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до організацій, які мають ліцензії на виконання робіт із землеустрою, для затвердження меж земельної ділянки, визначених у державному акті на право власності (т. 1 а.с.12).

ОСОБА_1 звернулася до КП "Нікопольський міський земельний кадастровий центр", яке виконало геодезичну кадастрову зйомку земельної ділянки за адресою: м.Нікополь, вул. Лапинська, буд. 336, та встановило, що розміри та площа ділянки за фактичним користуванням частково не відповідають розмірам, які вказані у Державному акті на право приватної власності серії НП 0001129, зареєстрованого в поземельній книзі 12 листопада 2009 року за № 610002, обчислена площа становить 0,0530 га, замість належних 0,0569 га, як зазначено в Державному акті (т.1 а.с.13).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрутованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до статті 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Пунктами 4.1-4.4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція), відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Матеріали справи не містять доказів накладення суміжних земельних ділянок сторін. Зокрема, в матеріалах справи відсутня технічна документація, яка б могла достовірно свідчити про втручання в право позивача на користування земельною ділянкою, у звязку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність втручання з боку відповідачів у право позивача, як землекористувача суміжної земельної ділянки, на користування та розпорядження цією земельною ділянкою.

Доводи апеляційної карги щодо надання позивачем суду всіх належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме: договору дарування, технічного паспорту та плану земельної ділянки, державного акту з планом земельної ділянки, протоколу комісії з вирішення земельних спорів та акту обстеження земельної ділянки на місцевості, плану фактичного розміщення заборів, плану земельної ділянки відповідачів та фотоматеріалів, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що зазначені докази, підтверджуючи факт невідповідності фактичних розмірів земельної ділянки позивача, розмірам зазначеним в Державному акті на право приватної власності серії НП 0001129, не доводять накладення суміжних земельних ділянок сторін на місцевості та не свідчать про накладення земельних ділянок позивача ОСОБА_1 та відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно поставив в обовязок позивача проведення експертизи по справі, оскільки у неї відсутні кошти для оплати вартості такої експертизи, колегією суддів не приймаються до уваги з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою перевірки доводів позивача ОСОБА_1 та зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у відповідній галузі, ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2017 року, за клопотання представника позивача, було призначено земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз (т. 2 а.с. 98,99).

Від експертної установи, якій було доручено проведення земельно-технічної експертизи, надійшло клопотання про оплату вартості проведення робіт на надання експерту додаткових матеріалів, які відсутні в матеріалах цивільної справи та є необхідними для проведення експертизи та вирішення питання щодо накладення суміжних земельних ділянок на місцевості, а саме: документації із землеустрою, правоустановлюючих документів та технічного паспорту на будинок відповідачів, збірного кадастрового плану в паперовому вигляду.

Клопотання експерта не виконано, судова експертиза не оплачена, додаткові документи ні експерту, ні суду не надано. При цьому, позивач ОСОБА_1, не клопотала перед судом про витребування додаткових доказів по справі, у звязку з чим суд першої інстанції правомірно вирішив спір за наявними матеріалами справи та відмовив у задоволенні позовних вимог у звязку з їх недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що її позовні вимоги вже були задоволені судом при ухваленні заочного рішення у цій справі та було встановлено про їх обґрунтованість, взагалі не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2016 року було скасоване ухвалою цього ж суду від 03 серпня 2016 року, а згідно ст. 81 ЦПК України не потребують доказуванню виключно обставини, які встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діє представник адвокат ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 серпня 2018 року.

Головуючий:

Судді: