Провадження № 4-с/760/111/18
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря- Каліщук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 /10000, АДРЕСА_1/, на рішення та дії державних виконавців Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві /01011, м. Київ, вул. Різницька, 11-Б/, -

В С Т А Н О В И В:

08.08.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на рішення та дії державних виконавців Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Власюк С.В. від 26.10.2015 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких О.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.07.2016; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких О.О. про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 19.07.2016; визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Власюк С.В. від 26.10.2015 про відкриття виконавчого провадження № 49120238.

Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник посилається на те, що при відкритті 26.10.2015 виконавчого провадження № 49120238 з виконання виконавчого листа №2-6272/14, виданого 11.11.2014 року Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з нього на користь ОСОБА_7 боргу в сумі 80 494,25 доларів США та 3 093,38 грн., накладенні 26.10.2015 та 18.07.2016 арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також звернення стягнення на заробітну плату боржника постановою від 19.07.2016, державними виконавцями було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а тому оскаржувані постанови підлягають скасуванню.

Заявник зазначив, що державний виконавець не направивши заявнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, не переконавшись в тому, що боржник отримав копію зазначеної постанови, приступив до примусового виконання виконавчого листа, зокрема виніс постанови від 26.10.2015 та від 18.07.2016 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також постанову від 19.07.2016 про звернення стягнення на заробітну плату боржника, позбавивши заявника права добровільно виконати рішення суду і таким чином порушивши його права.

А тому, просить скасувати наведені вище постанови.

В судове засідання учасники cправи не з'явились, хоча належним чином були сповіщені судом про час та місце розгляду скарги. Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи у її відсутності.

Особа, рішення якої оскаржуються - Печерський районний ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві свого представника для участі у розгляді справи не направив, лише надіслав копії матеріалів виконавчого провадження, при цьому Печерський районний ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві був належним чином сповіщений судом про час та місце розгляду справи.

Враховуючи, учасники справи повідомлялись судом про час та місце судового засідання і не були позбавленні можливості бути присутніми під час розгляду справи, однак в судове засідання не з'явились, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник оскаржує постанови державних виконавців винесені 26.10.2015, 18.07.2016 та 19.07.2016, до набрання законної сили 05.10.2016 Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, тобто при їх винесенні державні виконавці керувались положеннями чинного на той час Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999. Враховуючи дані обставини, суду при розгляді даної скарги необхідно перевіряти дотримання державними виконавця саме норм Закону, які були чинні під час винесення оскаржуваних постанов, тобто Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999.

Згідно ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як встановлено судом, 23.10.2015 року до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києвінадійшов на виконання виконавчий лист № 2-6272/14, виданий 11.11.2014 року Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 боргу в розмірі 80494,25 доларів США та 3093,38 грн., а також заява представника стягувача про примусове виконання рішення суду, в якій стягувач просить одночасно з винесенням постанови про відкриття провадження накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника з метою повного та своєчасного виконання рішення суду.

26.10.2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Власюк С.В., у відповідності до вимог ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-6272/14, виданого 11.11.2014 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 боргу в розмірі 80494,25 доларів США та 3093,38 грн..

При відкритті виконавчого провадження державним виконавцем була також винесена постанова від 26.10.2015 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Таким чином, суд вважає що при винесенні оскаржуваної постанови від 26.10.2014 року старший державний виконавець Власюк С.В. діяла відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

При вирішенні питання про законність оскаржуваної постанови від 26.10.2015 року суд критично відноситься до посилань заявника та його представника на те, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження не була своєчасно направлена боржнику, що на думку заявника та його представника є підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки не направлення або несвоєчасне направлення боржникові копії постанови про відкриття виконавчого провадження не є підставою для її скасування.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпаний перелік підстав за наявності яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Судом встановлено, що підстав, передбачених ст. 26 зазначеного Закону для відмову у відкритті виконавчого провадження у державного виконавця не було.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» з боку державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження № 49120238 від 26.10.2015 року, а також постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.10.2015 не було.

В подальшому матеріали виконавчого провадження № 49120238 були передані на виконання головному державному виконавцю Диких О.О..

18.07.2016 року державним виконавцем Диких О.О. в рамках виконавчого провадження № 49120238 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відповідно до якої арешт накладений на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 у межах суми боргу 80494,25 доларів США.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Враховуючи, що після відкриття виконавчого провадження 26.10.2015 року і до 18.07.2016 року боржником не було в добровільному порядку виконано рішення суду щодо повернення боргу на корись ОСОБА_7, таким чином, станом на 18.07.2016 року заборгованість за виконавчим документом не погашена, суд вважає, що державний виконавець Диких О.О. з метою забезпечення реального виконання рішення суду правомірно виніс постанову про арешт майна боржника та заборону на його відчуження в межах суми боргу.

Суд вважає, що зазначена постанова не порушує права боржника ОСОБА_3, оскільки він в разі несвоєчасного одержання документа виконавчого провадження, внаслідок чого він був позбавлений можливості скористатися правами, наданими йому Законом України «Про виконавче провадження», має право відповідно до вимог ст. 35 цього Закону звернутися до державного виконавця із заявою про відкладення виконавчих дій. Між тим, боржник таким правом до цього часу не скористався.

Враховуючи, що накладення арешту на майно боржника та заборону на його відчуження можливо на будь-якій стадії виконавчого провадження, зокрема і одночасно з відкриттям виконавчого провадження, тобто до сплину строку на добровільне виконання рішення суду, суд вважає, що порушень Закону України «Про виконавче провадження» з боку державного виконавця Диких О.О. при винесенні ним оскаржуваної постанови щодо накладення арешту на майно боржника судом не встановлено.

Щодо вимог заявника про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Печерського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Диких О.О. про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 19.07.2016, то зазначені вимоги суд знаходить обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Так, п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника визначений Главою 6 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

За іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майн боржника за письмовою заявою стягувача.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем Диких О.О. було встановлено, що боржник працює в ТОВ «Грінтех», а тому 19.07.2016 ним була винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату боржника.

При цьому, з наданих суду копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем перед винесенням даної постанови не було вчинено всіх виконавчих дій для примусового виконання рішення суду, які передують зверненню стягненню на заробітну плату, зокрема не перевірено наявність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, не перевірено наявність на рахунках боржника коштів.

Більш того, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, державному виконавцю було відомо про наявність у боржника рухомого майна - трактору гусеничного, на яке державним виконавцем не було звергнуто стягнення.

З матеріалів виконавчого провадження також не вбачається, що до державного виконавця звертався стягувач з заявою про звернення стягнення на заробітну плату боржника.

Отже, з наведеного вбачається, що державним виконавцем при винесенні постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника не було вчинено всіх необхідних виконавчих дій, які передують застосуванню такого заходу виконавчого провадження, та не додержано вимог ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», а тому суд приходить до висновку, що постанова про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 19.07.2016 є передчасною, винесеною з порушенням норм закону, а тому підлягає скасуванню.

За частиною 1 статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що скаргу належить задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, ст. ст. 13, 18, 260-261, 352-355, 450-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_3 на рішення та дії державних виконавців Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві - задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких Олексія Олександровича про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 19.07.2016, винесену в рамках виконавчого провадження № 49120238.

В решті вимог скаргу залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя В.В. Лазаренко