АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 215/726/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2018 року, яке постановлено суддею Демиденко Ю.Ю. о 16 годині 53 хвилині у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 05 травня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 07.03.2013 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Volkswagen Transport», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вулиці 23 Лютого зі сторони вулиці Косигіна в м. Кривому Розі, на нерегульованому пішохідному переході допустила наїзд на її батька ОСОБА_3, який внаслідок отриманих травм помер.

Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12.07.2013 року ОСОБА_2 було визнано винною в скоєні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України та притягнуто до кримінальної відповідальності.

У зв'язку зі смертю батька, позивач зазнала моральних страждань, пережила сильний нервовий стрес, втратила душевний спокій та рівновагу, оскільки батько для неї був завжди надією та підтримкою, у зв'язку з чим просила відшкодувати на її користь моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. та судовий збір в рахунок держави у розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що рішення необґрунтоване, позивачем не додано жодних належних доказів на підтвердження наявності моральної шкоди, також судом не враховано, що з неї вже стягнуто вироком суду моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. на користь дружини потерпілого. Судом не в повній мірі надано належної оцінки доказам, що містяться в матеріалах кримінального провадження , зокрема, що потерпілий ОСОБА_3 був в стані алкогольного сп'яніння, що сприяло виникненню його необережної поведінки, небезпеці та виникненню дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, моральна шкода сплачується один раз та тільки особі, яка визнана потерпілою особою, при визначенні розміру моральної шкоди судом першої інстанції не враховано матеріальний стан відповідача ОСОБА_2 та вимоги розумності та справедливості.

Крім того, судом першої інстанції при ухваленні рішення невірно визначено розмір судового збору

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07.03.2013 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Volkswagen Transport», реєстраційний номер НОМЕР_1, по вулиці 23 Лютого зі сторони вулиці Косигіна в м. Кривому Розі, на нерегульованому пішохідному переході допустила наїзд на ОСОБА_3, який внаслідок отриманих травм помер.

Згідно висновку експерта № 500 від 08.04.2013 року смерть ОСОБА_3 наступила від сполученої травми голови, тулуба та кінцівок, яка супроводжувалась множинними переломами кісток скелету та ускладнилась гострою крововтратою, що підтверджується морфологічними змінами з боку внутрішніх органів, даними судово-гістологічного дослідження (а.с.199-200).

Між порушенням водієм ОСОБА_2 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України й наслідками, що наступили - смертю потерпілого ОСОБА_3, є прямий причинний зв'язок.

Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12.07.2013 року ОСОБА_2 визнано винуватою та притягнуто до кримінальної відповідальності за ст.286 ч.2 КК України, також стягнуто 6300 грн. завданої матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди на користь ОСОБА_5, дружини потерпілого (а.с. 23).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2013 року, вищевказаний вирок було залишено без змін (а.с. 10-13).

Позивач ОСОБА_1 є донькою померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 08.09.1980 року ( а.с. 5).

Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи з відповідача на її користь моральну шкоду, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позову, оскільки саме на відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки, законодавчо покладено обов'язок по відшкодуванню завданої ним шкоди, в тому числі і моральної. Тому, позивач обґрунтовано, відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України, звернулась до суду за захистом її прав, порушених внаслідок дій відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено Цивільним Кодексом України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв'язку між ними.

Так, згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1 ) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності : фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не додано жодних належних доказів на підтвердження наявності моральної шкоди, у зв'язку з втратою батька, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, позивач після смерті батька зазнала глибоких моральних переживань, переносила та переносить моральні страждання, усвідомлюючи, що в неї немає батька, залишившись без моральної підтримки, що позбавляє її нормальних життєвих зв'язків та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, завдано глибоких моральних страждань, з огляду на незворотні негативні наслідки, які настали для позивача внаслідок смерті батька.

Відповідно роз'яснень, даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Колегія суддів погоджується із встановленим судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, так як він визначений судом першої інстанції з урахуванням фактичних обставин справи та відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував характер вчиненого відповідачем кримінального правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, інші обставини, які мають істотне значення, взяв до уваги душевний біль та страждання позивача, виходячи з міркувань розумності та справедливості, у зв'язку з чим приходить до висновку про не обґрунтованість доводів апеляційної скарги у цій частині.

Крім того посилання відповідача на те, що з неї за вироком суду вже стягнуто моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. на користь дружини потерпілого, колегією суддів відхиляються, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України - моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Зокрема, даний факт не є перешкодою для стягнення з відповідача моральної шкоди на користь доньки померлого.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не встановлено факту знаходження позивачки на утриманні відповідача, оскільки в даному випадку позивач не посилається на те, що доходи потерпілого були основним і постійним джерелом її існування та не заявляла позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, при цьому посилання відповідача на Постанову Верхового Суду від 18.04.2018 року № 165/325/17 є безпідставними, оскільки даний позов та позов, по якому Верховним Судом винесено Постанову не є тотожними.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом не в повній мірі надано належну оцінку доказам, що містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема, що потерпілий ОСОБА_3 був в стані алкогольного сп'яніння, що сприяло виникненню його необережної поведінки, небезпеці та виникненню дорожньо-транспортної пригоди, оскільки вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12.07.2013 року встановлено, що саме водій ОСОБА_2, на пішохідному переході, допустила наїзд на пішохода ОСОБА_3, який був травмований та внаслідок отриманих травм помер, вина потерпілого ОСОБА_3, який хоч і знаходився в стані алкогольного сп'яніння, вказаним вироком не втановлена.

Таким чином, факти, встановлені вироком Тернівського районного м. Кривого Рогу від 12 липня 2016 року, які були переглянуті ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2013 року, який набрав законної сили, є преюдиціальними, а тому доказуванню не підлягають, оскільки їх істину вже встановлено у вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу.

Проте, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення невірно визначено розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції визначений розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 704 грн. 80 коп. станом на день ухвалення рішення по справі, в той час, як розмір судового збору визначається з урахуванням мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна позовна заява подана до суду, та в даному випадку має становити 551 грн. 20 коп.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнутого з відповідача на користь держави судового збору із зменшенням його з 704 грн. 80 коп. до 551 грн. 20 коп., в іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018року змінити в частині розміру стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави судового збору, зменшивши його з 704 (сімсот чотири) грн. 80 доп. до 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 серпня 2018 року.

Головуючий:

Судді: