№ 336/3447/18
провадження № 2/336/2102/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Петрова С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 (третя особа районна адміністрація Запорізької міської Ради по Шевченківському району) про усунення перешкод у здійсненні права власності, -

В С Т А Н О В И В :

12.06.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок в м.Запоріжжя по вул.Шевчука, 8 на підставі договору дарування від 09.06.2014 р.

На даний час за адресою: м.Запоріжжя, вул.Шевчука, 8 також зареєстрована, але не проживає, ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Вказані особи не є членами його родини. В будинку вони не проживають з 2013 р.

Наявність зареєстрованих в будинку сторонніх йому осіб, порушує право власності позивача. Численні усні звернення до відповідача з проханням знятися з реєстрації ні до чого не призвели.

За позовом ОСОБА_1, посилаючись на ст.ст.319, 321, 391 ЦК України, просить визнати ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: м.Запоріжжя, вул.Шевчука, 8.

Ухвалою судді від 03.07.2018 р. було відкрито провадження та справа призначена до судового розгляду на 05.09.2018 р.

05.09.2018 р. розгляд справи було відкладено на 02.10.2018 р. у звязку із зайнятістю судді в іншому провадженні.

02.10.2018 р. розгляд справи було відкладено на 12.11.2018 р. на підставі п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України.

12.11.2018 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 29.11.2018 р. перед оголошенням письмових документів на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України.

29.11.2018 р. розгляд справи було відкладено на 21.12.2018 р. на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України за клопотанням представника відповідача.

Позивач та його представник в судовому засіданні просили задовольнити позов з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач та її представник просили відмовити в задоволенні позовних вимог з посиланням на обставини, викладені у відзиві на позов (а.с.40-43).

Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району просила залишити позов без задоволення, оскільки позивач створював відповідачу перешкоди у користуванні житловим будинком, до якого ОСОБА_2 вселилась на законних підставах. Крім того, визнання малолітньої особи такою, що втратила право користування житлом буде порушенням вимог ЗУ «Про охорону дитинства».

Вивчивши письмові документи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить будинок № 8 по вул.Шевчука в м.Запоріжжя, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.4).

Відповідач разом з малолітньою дитиною зареєстровані у спірному будинку, що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг ЗМР (а.с.11) та довідкою про склад сімї № 795 від 15.12.2015 р. (а.с.5).

Відповідно до ст.. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Судом встановлено, що відповідач за згодою попереднього власника будинку № 8 по вул.Шевчука в м.Запоріжжя в 2007 р. була зареєстрована в ньому, як член сім'ї власника та проживала в будинку.

На підставі договору дарування будинку від 09.06.2014 року, будинок було подаровано позивачу ОСОБА_1

ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_3 не є членом сім'ї нового власника, не проживають в будинку та мають реєстрацію поза волею власника, який просив усунути перешкоди в користуванні його власністю та визнати відповідачів такими, що втратили право користування його будинком.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Фактично попереднім власником було встановлено сервітут щодо права проживання відповідача та її дитини в його будинку.

Однією із підстав припинення сервітуту, у тому числі особистого, згідно із п.4 ч.1 ст.406 ЦК України, є припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

В даному випадку змінився власник будинку, у попереднього власника припинилося право власності на спірний будинок, а відповідно припинилося і право користування цим будинком у особи, якій попереднім власником надавалося право користування нерухомістю. Тобто припинилася обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_3 втратили право користування нерухомістю, а саме будинком № 8 по вул.Шевчука в м.Запоріжжя, оскільки їх право було похідним від права власності попереднього власника.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов щодо законності вселення до житлового приміщення, створення відповідачем перешкод в користуванні будинком не спростовують висновків суду з наведених вище підстав.

Крім того, письмові документи, надані ОСОБА_4 в обґрунтування заперечень проти позову (а.с.44-56) стосуються періоду часу (2010-2012 р.р.), коли позивач ще набув права власності на спірний будинок.

При постановленні рішення судом також враховано, що згідно ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Разом з тим, як встановлено судом, малолітній ОСОБА_3 не є членом власника житлового приміщення. Окрім того, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.75) судом встановлено, що матері малолітнього ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2016 р. належить житловий будинок № 12 по вул..Алапаєвській в м.Запоріжжя, який в силу ч.3 ст.29 та ч.1 ст.405 ЦК України, може бути місцем проживання малолітнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 (третя особа районна адміністрація Запорізької міської Ради по Шевченківському району) про усунення перешкод у здійсненні права власності задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (м.Запоріжжя, вул.Шевчука, 8, РНОКПП НОМЕР_1) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування будинком № 8 по вул.Шевчука в м.Запоріжжя.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Дмитрюк