Справа № 296/1665/12-ц
У Х В А Л А

Іменем України

"04" жовтня 2018 р.м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

представника заінтересованої особи ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи Корольовський відділ державної виконавчої служби м.Житомира Головного територіального управління юстиції в Житомирській області ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

21.09.2018 ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою, у якій просить:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Корольовського ВДВС м.Житомира ГТУЮ в Житомирській області ОСОБА_1 щодо прийняття постанови від 20.09.2018 року про відкриття виконавчого провадження №57263088 щодо стягнення з заявника ОСОБА_2 виконавчого збору у сумі 299597,46 грн.;

- визнати недійсною та скасувати постанову головного державного виконавця Корольовського ВДВС м. Житомира ГТУЮ в Житомирській області ОСОБА_1 від 20.09.2018 року про відкриття виконавчого провадження №57263088 щодо стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у сумі 299597,46 грн.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що на виконанні у Корольовському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебувало виконавче провадження № 52063130 від 01.09.2016 року за виконавчим листом № 296/1665/12, виданим Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ ОТП Банк заборгованості за кредитним договором в сумі 2995974,61 грн. Ухвалою суду від 03.08.2018 року замінено стягувача у виконавчому провадженні на ОСОБА_4, яка звернулася до державного виконавця із заявою щодо закінчення виконавчого провадження, оскільки самостійно повністю погасила кредит. 20.09.2018 державним виконавцем Борисовською І.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження». Однак, 20.09.2018 виконавцем винесено постанову стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2 у розмірі 299 597,46 грн. На думку скаржника оскаржувана постанова та дії виконавця суперечать положенням ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий збір обраховується лише від фактично стягнутих грошових сум.

В судове засідання представник заявника не зявилася, згідно поданої заяви просить розглядати справу без її участі, вимоги скарги підтримала з підстав, зазначених в скарзі (а.с.16).

Заінтересована особа ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася, згідно поданої заяви просить розгляд справи проводити без її участі, проти задоволення скарги не заперечує (а.с.24).

Представник заінтересованої особи ОСОБА_1 в судовому засіданні просила закрити провадження по справі, оскільки відповідно до ч.2 ст.74 Закону України Про виконавче провадження, скарга підлягає розгляду адміністративним судом.

Заслухавши думку представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи за поданою скаргою, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1, 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно з ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.1 ч.1, ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Корольовському відділі державної виконавчої служби м.Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебував виконавчий лист № 296/1665/12, виданий 18 серпня 2016 року Корольовським районним судом м. Житомира про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості 257580,87 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 11.06.2014 року 2995974,61 грн. (ВП №52063130).

03 серпня 2018 року ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира стягувача ПАТ «БАНК ФОРУМ» у виконавчому провадженні №52063130 замінено на ОСОБА_4В.(а.с.9-11).

10 вересня 2018 року новий стягувач звернувся до державного виконавця із заявою про закінчення виконавчого провадження виконавчого листа № 296/1665/12 від 18.08.2016 .

20 вересня 2018 року головним державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_1 винесено постанову ВП №52063130 про закінчення виконавчого у зв"язку з виконанням боржником рішення у повному обсязі (а.с.5-6).

20 вересня 2018 року головним державним виконавцем Борисовською І.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57263088 з виконання постанови №6/55669 від 20.09.2018 про стягнення з боржника ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 299 597,46 грн. (а.с.7).

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічну правову позицію висловила ОСОБА_5 Верховного Суду в постанові від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вказана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження у даній справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 259-261, 354, 355 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 (боржник), де суб'єкт оскарження Корольовський відділ державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції в Житомирській області, заінтересована особа ОСОБА_4, на дії державного виконавця.

Повідомити ОСОБА_2, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. С. Рожкова