Справа № 463/2991/18
Провадження № 2/463/1436/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Жовнір Г.Б.

з участю секретаря судового засідання Прошляк В.-А.П.,

позивача - ОСОБА_1,

представник відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи

Органу опіки та піклування ЛРА ЛМР- Сальвицького Р.І.,

представник третьої особи Уповноваженого

ВРУ з прав людини - Семчишин С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Уповноважений Президента України з захисту прав дитини, Уповноважений Верховної ради України з прав людини про зміну місця проживання дитини та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся із позовом до відповідача, третіх осіб про зобов'язання передати малолітню дитину ОСОБА_6 батькові ОСОБА_1, зміну місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, із ним, як батьком, за його місцем проживання та відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 24 вересня 2018 року просить стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання ОСОБА_6 в розмірі ? від усіх видів доходів, але не менше розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивує тим, що в період перебування у шлюбі із відповідачем ОСОБА_5, у них народилася донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2014 року визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6 із її матір'ю ОСОБА_5 за її місцем проживання. Вважає, що на даний час змінились обставини таким чином, що проживання його малолітньої доньки з матір'ю - суперечить інтересам дитини, тому наполягає на зміні місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 з батьком. Свою позицію аргументує тим, що мати дитини не працює, не має самостійного доходу, перебуває в гостях в іноземній державі. Додатково зазначає, що мати змушує доньку називати іншого чоловіка своїм батьком, що негативно випливає на розвиток та виховання його доньки, спотворює уяву розуміння дитини про батька, сім'ю. Крім того, мати залишає свою малолітню дитину без нагляду одну в помешканні. Знаючи про рішення суду від 03 липня 2015 року, яким встановлено базовий мінімум спілкування з донькою -мати одноосібно влаштувала режим дитини таким чином, що спілкування та побачення стали неможливими. У продовж трьох років мати та вітчим чинять на дитину психологічний тиск, маніпулюють свідомістю дитини, спотворюють уяву дитини про батька.

Вважає, що передача малолітньої дитини на проживання з батьком - забезпечить проживання дитини в стабільних та належних умовах, а також її найвищі інтереси, що полягають серед іншого в необхідності забезпечити дитині такі умови проживання, розвитку та виховання, за яких дитина зможе у майбутньому самостійно реалізувати право на самоідентифікацію замовною та етнічною ознакою. Просить позов задоволити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

На адресу суду 08.08.2018 надійшли заперечення на позовну заяву, відповідно до яких відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що позивач таким чином оскаржує законне рішення Личаківського районного суду від 03 липня 2015 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 грудня 2016 року, яким надано дозвіл малолітній дитині відповідача на тимчасовий виїзд за кордон терміном на три роки без згоди та супроводу батька та встановлено останньому графік побачень з дитиною.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25 березня 2014 року місце проживання малолітньої ОСОБА_6 визначено з її матір'ю - ОСОБА_5 за місцем проживання останньої. Відповідно до листа Посольства Україна у Французькій республіці Консульську посадову особу посольства було ознайомлено з умовами проживання, утримання та розвитку дітей, за наслідками чого встановлено, що донька сторін перебуває на території Французької республіки на підставі рішення суду, яким надано дозвіл на виїзд за кордон терміном три роки. Сім'я проживає у двокімнатній квартирі з усіма вигодами, ОСОБА_6 та її молодша сестра мають власну кімнату та ігровий куток. ОСОБА_6 добре навчається, висловлює щирий інтерес до процесу навчання та життя в середовищі. Дитина застрахована, перебуває на медичному огляді та має амбулаторну картку.

Окрім того, постановою Верховного суду від 23 травня 2018 року в справі №463/1323/16-ц, встановлено, що вкрай несприятливими наслідками для малолітньої ОСОБА_6 буде вимушена необхідність повністю змінити своє соціальне становище та зв'язки виключно для забезпечення участі у її вихованні батька, який не позбавлений можливості брати участь у такому під час проживання дитини за кордоном. Враховуючи вищенаведене просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, зазначає, що він позбавлений можливості брати участь у вихованні доньки, так як відповідач декілька років перебуває з дитиною за кордоном. Вважає що проживання дитини з матір'ю та вітчимом негативно відзначається на психічному стані дитини. Крім цього, позивач стверджує, що матір налаштовує дитину проти свого батька, надаючи перевагу вітчиму, вважає, що дочці значно комфортніше буде проживати у нього, де він та його матір зможуть кваліфіковано розвивати та виховувати її. На його думку доводи відповідача про те, що позивач не має можливості забезпечувати дитину матеріально на належному рівні, а також надавати медичну допомогу, не відповідають дійсності та не підтверджуються об'єктивними обставинами, а тому просить зобов'язати відповідачку передати малолітню доньку ОСОБА_6 йому та визначити місце проживання дитини із батьком. Крім цього зазначив, що він категорично заперечує проти проживання його доньки за межами України. При цьому підтвердив, що його донька відвідує школу у Франції, забезпечена належним медичним доглядом та необхідними умовами проживання. Також повідомив суду, що він офіційно працевлаштований з 28.09.2018 р. на посаду касира в супермаркеті, до цього приблизно п'ятнадцять років ніде не працював, проживав за рахунок отримання соціальної допомоги, як інвалід 3-ї групи. Пояснив, що з моменту припинення шлюбних відносин з відповідачем в 2012 р., дитина постійно проживає з матір'ю.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав наведених у відзиві, додатково зазначив, що жодних перешкод у спілкуванні батька з малолітньою ОСОБА_6 ніхто не чинить, відповідач пропонувала відмовитись від стягнення з позивача аліментів з метою надання йому фінансової можливості відвідувати дитину у Франції, однак останній відмовився. Вважає, що позивач жодним чином не може забезпечити належні умови проживання та розвитку дитини, а при вирішенні даного спору потрібно в першу чергу враховувати інтереси дитини. В той же час відповідач забезпечує дитині належні умови проживання, жодних підстав для зміни місця проживання дитини позивачем не доведено належними та допустимими доказами, а є лише голослівними поясненнями. Крім цього фактично всі мотиви позивача зводяться до захисту його прав, як батька. Питання визначення місця проживання дитини вже вирішено рішенням суду від 6 лютого 2014 року, жодних законодавчих та фактичних підстав для його зміни немає.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради Сальвицький Р.І. в судовому засіданні проти позову заперечив, підтримав наданий висновок від 04.10.2018 р., № 2608-463. Вважає, що на даний момент відсутні підстави для зміни, раніше визначеного судом, місця проживання дитини.

Представник третьої особи Уповноважений Президента України у справах дітей - Кулеба М. подав заяву про розгляд справи за його відсутності та просить прийняти рішення керуючись нормами чинного законодавства та інтересами дитини (Том 1 а.с.48)

Представник третьої особи Уповноваженого Верховної рали України з прав людини в судовому засіданні покладається на розсуд суду при вирішенні даного спору.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, являються ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19 березня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано.

В судовому засіданні встановлено, що малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована разом із матір'ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою ТзОВ «Управлінська компанія «Нове місто» ( Том 1 а.с.5).

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третьої особи: органу опіки та піклування - Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення постійного місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, із ним, як батьком, за його місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 - відмовлено за безпідставністю вимог. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, із її матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, за місцем проживання матері - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Дане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25 березня 2014 року.

Як вбачається з рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 липня 2015 року (а.с.8-12) надано дозвіл відповідачу на тимчасовий виїзд з малолітньою дитиною ОСОБА_6, без згоди та супроводу батька, терміном на три роки з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання. Встановлено графік побачень ОСОБА_1 у присутності матері ОСОБА_5 з донькою ОСОБА_6 Рішення набрало законної сили 02.12.2015 року.

Крім того, в судовому засіданні з пояснень позивача встановлено, що малолітня ОСОБА_6 на даний час проживає разом з матір'ю у Французькій республіці, дані обставини відповідачем не заперечуються.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03 липня 2015 року встановлено ОСОБА_1 графік побачень з донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, які здійснювати в присутності матері ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, виключно в громадських місцях у: першу та третю суботу місяця з 15.00 год. до 17.00 год.; другу та четверту неділю місяця з 15.00 год. до 17.00 год.; щосереди з 15.00 год. до 17.00 год.; щороку: 19 грудня та 21 грудня з 15.00 год. до 17.00 год.

Як вбачається з довідки виданої Управлінням соціального захисту Личаківського відділу від 6 квітня 2018 року №538, ОСОБА_1 одержав соціальну допомогу за період з січня 2017 року по грудень 2017 року у розмірі 10 796, 63 грн. ( Том 1 а.с.27).

Згідно з медичними довідками (Том 1 а.с.85,87) ОСОБА_1 на обліках у Львівському обласному клінічному психоневрологічному диспансері та Львівському обласному державному клінічному наркологічному диспансері не перебуває.

До кримінальної відповідальності відповідач не притягався, що підтверджується довідкою Міністерства внутрішніх справ України (Том 1 а.с.86).

За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно, за місцем проживання батька створено належні і необхідні умови проживання, розвитку та виховання малолітньої доньки (Том 1 а.с.88)

Судом встановлено, що між сторонами існує конфлікт з приводу місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується численними зверненнями позивача в орган опіки та піклування, до Уповноваженого Президента України з прав дитини та правоохоронні органи, наявними у матеріалах справи.

Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що спір між сторонами щодо визначення місця проживання дитини фактично виник у зв'язку з тривалим перебуванням малолітньої дитини з матір'ю за кордоном, оскільки позивач вважає, що матір'ю чиняться йому перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_6 Про виникнення спору між сторонами щодо невиконання ОСОБА_5 рішення суду, яким встановлено графік побачень, свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №57148187 та неодноразові звернення позивача до правоохоронних органів з із заявою про злочин, з якого вбачається, що позивач не має змоги бачитись з дитиною.

До матеріалів справи долучено Акти складені відділом Служби у справах дітей Личаківського району управління про те, що позивач не має змоги відповідно до графіку побачень спілкуватись з малолітньою ОСОБА_6, оскільки відповідач у встановлений час та у визначене місце не з'явилась, явку дитини не забезпечила (Том 1 а.с.226, 228).

Встановлено, що Постановою Верховного суду від 23 травня 2018 року (справа №463/1323/16ц) рішення Личаківського районного суду від 07.04.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року залишено без змін. Зокрема, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про анулювання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України, визнання утримання дитини матір'ю за кордоном незаконним, та таким що суперечить інтересам дитини, зобов'язання матері передати дитину батькові, змінити місце проживання дитини, визначивши місце її проживання з батьком -відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні касаційної скарги (Том 1 а.с. 59-62).

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 03 липня 2018 року скасовано рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2017 року, яким було визнано незаконним утримання ОСОБА_6 на території Французької Республіки, зобов'язано ОСОБА_5 повернути дитину до постійного місця проживання (Том 1 а.с.63-71).

Свої вимоги позивач, обґрунтовує тим, що відповідач вивезла дитину за кордон, а тому вважає, що відповідатиме інтересам дитини зміна визначеного судовим рішенням місце проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев'ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 19 цього ж Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 04.10.2018 року №2608-463 ( Том 1 а.с.145-147) комісія вважає недоцільним зміну місця проживання малолітньої ОСОБА_6

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 17.10.2018 р. у справі N 402/428/16-ц,(N 14-327цс18) висловила свою правову позицію, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

З врахуванням наведеного суд зазначає про те, що у даній справі як мати, так і батько мають належні житлово-побутові умови для забезпечення дитини усім необхідним для її розвитку. Разом з тим, матеріальне забезпечення позивача як інваліда 3 групи не є достатнім для утримання дитини, піклування про її здоров'я, фізичний та моральний розвиток.

Як вбачається з довідки виданої Управлінням соціального захисту Личаківського відділу від 6 квітня 2018 року №538, ОСОБА_1 одержав соціальну допомогу за період з січня 2017 року по грудень 2017 року у розмірі 10 796, 63 грн. ( Том 1 а.с.27).

Згідно клопотань ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору (а.с. 26) позивач вказує, що являється інвалідом 3-ї групи, перебуває на обліку в Личаківському відділі соціального захисту Управління соціального захисту ЛМР, та отримує дохід у вигляді соціальної допомоги, перебуває у скрутному майновому стані являється малозабезпеченою особою.

Окрім того, суд приходить до висновку, що несприятливими наслідками для малолітньої ОСОБА_6 буде вимушена необхідність повністю змінити своє соціальне становище та зв'язки виключно для забезпечення участі у її вихованні батька, який відповідно до ст.16-1 ЗУ "Про охорону дитинства" та положень Конвенції про контакт з дітьми не позбавлений можливості брати участь під час проживання дитини за кордоном.

Даний висновок аналогічний позиції викладеній в Постанові Верховного суду від 23 травня 2018 року в справі №463/1323/16-ц.

Ухвалюючи рішення у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява N 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв'язки із сім'єю, крім випадків, коли доведено, що сім'я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява N 10383/09). Дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками (ст.10 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року).

Згідно ст.4 Конвенції про контакт з дітьми (ETS N 192), дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, який кореспондується з висновком Верховного суду наведеному у Постанові від 19.09.2018 року у справі N 486/709/16-ц (N 61-23711св18), що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Крім цього, протиставляючи інтереси дитини, яка прижилась в новому середовищі, у новій сім'ї, має право на проживання за межами України та інтерес батька, який полягає в тому, щоб мати можливість відвідувати її в Україні за місцем її постійного проживання у визначений судом час, слід вважати, що такі інтереси не є співставні та при захисті виключно інтересів батька, інтереси дитини однозначно будуть порушені.

А тому, враховуючи вік та стать дитини, а також те, що вона фактично з народження постійно проживає виключно з матір'ю, між ними існує тісний соціальний зв'язок, розірвання якого може призвести до негативного впливу на розвиток дитини, з врахуванням тих обставин, що є рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір'ю, яке набрало законної сили, а позивач не довів належними та допустимими доказами наявність підстав для задоволення позовних вимог про зміну місця проживання дитини в задоволенні позов слід відмовити.

Також, виходячи із інтересів малолітньої дитини, суд вважає необхідним звернути увагу на те, що згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

У статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 15 цього ж Закону вказано, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Частиною 2 ст.159 СК України визначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Крім того, щодо існування ряду варіантів, можливостей врегулювання питання спілкування батька з дитиною та надання йому можливості виховання дитини вказували як відповідач, так і орган опіки та піклування, який брав участь у розгляді справи, також і Міністерство Юстиції України до якого позивач звертався неодноразово з питаннями захисту своїх інтересів як батька дитини. Так, мати дитини пропонувала відмовитись від отримуваних нею аліментів від позивача на користь витрат таких коштів на поїздки батька дитини у Францію. Орган опіки та піклування вважає за можливе забезпечити певне короткострокове, щорічне перебування дитини в Україні, з батьком для надання йому можливості спілкування та участі у вихованні. Міністерство Юстиції України рекомендувало батькові вирішити питання доступу до дитини, відповідно до ст. 21 Гаазької конвенції.

Однак, звертаючись із даним позовом позивачем вкотре вказані варіанти вирішення питання не розглядались, надалі наполягаючи на поверненні дитини в Україну без врахування найвищих інтересів дитини.

Зважаючи на вказане позовні вимоги слід вважати безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 10-13, 76-81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 7, 19, 141, 157, 159, 161 СК України, Закон України "Про охорону дитинства", Конвенції про права дитини, Конвенції про контакт з дітьми, суд -

у х в а л и в:

відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Уповноважений Президента України з захисту прав дитини, Уповноважений Верховної ради України з прав людини про зміну місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Дата складання повного рішення - 28.12.2018 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім'я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Третя особа: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, місце знаходження: 79017, м. Львів, вул. К. Левицького, 67.

Третя особа: Уповноважений Президента України з захисту прав дитини, місце знаходження: 01220, м. Київ, вул. Банкова, 11.

Третя особа: Уповноважений Верховної ради України з прав людини, місце знаходження: 01008, м. Київ, вул. Інститутська, 21/8.

Суддя: Жовнір Г. Б.