Номер провадження 2/754/1968/18
РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Зотько Т.А.,

за участі секретаря судового засідання Малинки А.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/4 частку квартир, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 та на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що вона в період з 1998 року по грудень 2014 року проживала однією сім'єю з померлим ОСОБА_6. 13.11.2015 року нею було отримано свідоцтво про право на спадщину майна померлого, яке вона успадкувала спільно з відповідачем. Враховуючи, що вказані спірні квартири були придбані померлим за час їх спільного проживання однією сім'єю до реєстрації шлюбу, а відтак позивач вважає, що її права були порушені відповідачем та вимушена звертатись до суду за їх захистом.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 18.10.2017 було відкрито провадження у справі.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа передана судді Зотько Т.А..

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 26.01.2018 було призначено підготовче судове засідання по названій справі.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 16.05.2018 було закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд.

Представник позивача - ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Крім того, зазначив, що позивач починаючи з 1998 року спільно проживала з померлим, вони вели спільне господарство, побут та бюджет а відтак вона має право на визнання права власності на половину придбаного майна та на ? частку в порядку спадкування за померлим ОСОБА_6.

Представники відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги позивача не визнали у повному обсязі та зазначили, що померлим батьком відповідача - ОСОБА_6 в період ще до спільного проживання та реєстрації шлюбу з позивачем за власні кошти було придбано спірні квартири. Після його смерті, сторонами у справі було отримано відповідні свідоцтва про право власності в порядку спадкування в рівних частках. На даний час між ними виник спір з тих підстав, що онук позивача - власник спірного майна має намір викупити частки відповідача у спірному майні, однак остання не погоджується на дану пропозицію, оскільки вона є для неї вкрай невигідною у зв'язку з чим у продажі було відмовлено. Представники зазначили суду, що належних та допустимих доказів придбання спірного житла за спільні кошти, стороною позивача не надано, а відтак просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши вступне слово представників сторін у справі, показання свідків, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, з огляду на наступне.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 76 років (а.с.11, 12 т.1).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 21.01.2011 уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №26, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а.с.10 т.1).

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. (постанова Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року, Справа № 6-97цс11)

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №29/2015 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, 13.11.2015 державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частках (по ? кожній) на ім'я дружини померлого - ОСОБА_4 та його доньки - ОСОБА_5 на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2(а.с.119-250 т.1 - 1-19 т.2).

Як було зазначено в судовому засіданні, та проти чого не заперечували представники сторін у справі, вказане майно було придбано на ім'я померлого ОСОБА_6, що підтверджується відповідними копіями договорів купівлі-продажу від 17.08.1999 та від 19.04.2000 (а.с.144-145, 148-149 т.1).

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначала, що з 1998 року по 2004 рік проживала спільно з померлим в квартирі АДРЕСА_3 і спірне майно було придбане ними за спільні кошти, що в свою чергу підтвердила суду допитана в якості свідка ОСОБА_8, яка також показала, що її чоловік ОСОБА_9 надавав померлому позику під час придбання спірних квартир.

Разом з тим, зазначені вище обставини були спростовані, як самим, допитаним в якості свідка, ОСОБА_9, який показав суду, що коштів на придбання квартир ОСОБА_6 він не надавав, квартири були придбані ОСОБА_6 та кошти його покійної матері, що зберігались на рахунках у банківських установах, в квартирі АДРЕСА_3 він жодного разу не був. Свідок показав суду, що йому не відомо чи надавала кошти на придбання квартир ОСОБА_4, можливо надавала, т.я. вона дружина.

Крім того, спростовуються і долученими до матеріалів справи письмовими доказами, а саме відповіддю на адвокатський запит ОЖБК «Політехнік» про те, що зі слів ОСОБА_10 та за свідченням сусідів у період з 1993 року по травень 2005 року (включаючи 1999 рік) без прописки спільно з нею однією сім'єю без реєстрації шлюбу мешкав громадянин ОСОБА_6, 1938 р.н..

При цьому, суд не приймає як доказ, твердження представника позивача щодо неналежності зазначеного письмового доказу, оскільки будь-яких доказів на спростування даних обставин, суду не надано.

Таким чином, суд не може прийняти показання допитаних в суді в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, як доказ придбання спірних квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_4 та померлим ОСОБА_6 за час спільного проживання без реєстрації шлюбу, в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти, оскільки дані показання містять суперечливі свідчення, а крім того спростовуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи та показаннями допитаних в суді в якості свідків ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які показали суду, що в період 1998 - 2004 років на прохання відповідача за різних обставин спілкувались з померлим ОСОБА_6, який на той час проживав в квартирі АДРЕСА_4 з жінкою на ім'я ОСОБА_13, про що їм особисто зазначав при спілкуванні. Крім того, допитана в суді в якості свідка ОСОБА_13 показала, що на прохання відповідача вона у 1999 році зустрічалась з її померлим батьком ОСОБА_6 та передавала останньому кошти у розмірі 3000 дол.США, а в грудні 2001 року передавала подарунок батьку відповідача і при телефонній розмові він зазначав, що пакет можна передати його дружині ОСОБА_13 у випадку, якщо його не буде вдома. Зустрічались вони по вул.Салютній в м.Києві.

Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя. (Постанова Верховного Суду України від 25.05.2016 року, Справа № 6-692цс2016).

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та померлого ОСОБА_6, що набута останніми за час спільного проживання, а також про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 та на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2,оскільки позивачем не було надано суду та не здобуто судом самостійно за час розгляду даної справи, належних доказів, що спірне нерухоме майно ОСОБА_4 та померлим ОСОБА_6 набуте ними за час спільного проживання без реєстрації шлюбу, в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти, а тому правовий режим такого майна не може бути визначеним сумісною власністю його набувачів.

При цьому, судом також враховано той факт, що на час відкриття спадщини, позивачем питання щодо визнання спірного нерухомого майна спільною сумісною власністю не ставилось, дане майно в повному обсязі увійшло до складу спадщини та в подальшому сторонам у справі були видані відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/4 частку квартир задоволенню непідлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 3, 21, 36, 70, 74 СК України, ст.ст. 29, 368, 370 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення», ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_4 в задоволенні позову до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/4 частку квартир - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Повний текст судового рішення складений 22.12.2018.

Суддя: