28.12.2018 227/5699/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.,

при секретарі Данилко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження дитини,

ВСТАНОВИВ :

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, в якій зазначила, що вона є матірю ОСОБА_2, яка 18 серпня 2017 року уклала шлюб зі ОСОБА_3. 13 листопада 2018 року донька заявниці у родильному відділенні Донецького республіканського центру охорони материнства та дитинства, який знаходиться на непідконтрольній уряду України території, народила дитину чоловічої статі вагою 3900,0 г. Для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого українського зразка заявниця звернулася до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, але отримала письмову відмову у проведенні будь-яких реєстраційних дій у звязку з тим, що предявлені документи не відповідають вимогам законодавства України. З метою проведення державної реєстрації народження дитини, яка народилася на непідконтрольній уряду України території та отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством зразка, заявниця просить встановити факт народження ОСОБА_2, 01.11.1987р.н., дитини чоловічої статі 13.11.2018 року в м. Донецьк, Україна.

Заявниця ОСОБА_1 та представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. З врахуванням норм ст. 223 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності сторін.

Суд, вивчивши зміст заяви, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав:

В судовому засіданні було встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії VІІ-НО № 278386, виданого 05 листопада 1987 року Відділом РАЦС м. Добропілля Донецької області, відповідний актовий запис № 543 від 05 листопада 1987 року (а.с. 5).

Донька заявниці ОСОБА_2 18 серпня 2017 року уклала шлюб зі ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-НО № 172785, виданого 18 серпня 2017 року Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, відповідний актовий запис № 153 від 18 серпня 2017 року (а.с. 8).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 13.11.2018 року народила дитину чоловічої статі у родильному відділенні Донецького республіканського центру охорони материнства та дитинства, що підтверджується копією обмінної картки пологового будинку, пологового відділення лікарні (а.с. 11), копією медичного свідоцтва про народження № 1947 від 13 листопада 2018 року (а.с. 12), копією свідоцтва про народження, виданого 21 листопада 2018 року Донецьким міським відділом запису актів цивільного стану так званої «ДНР» (а.с. 13).

Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII ( з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Втім, згідно консультативного висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 315 ЦПК України.

Окрім того, відповідно до норми ч. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне прийняти до уваги копії обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні, медичного свідоцтва про народження № 1947 від 13 листопада 2018 року, свідоцтва про народження дитини, оскільки інформація, яка міститься в них про народження ОСОБА_2 дитини чоловічої статі 13.11.2018 року в м.Донецьку, підтверджується іншими доказами по справі, які були досліджені в судовому засіданні, а саме фотографіями, наданими заявницею (а.с. 15-17).

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 дійсно зверталася до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з заявою про реєстрацію народження дитини, але листом № 15.31-25/4906 від 26.12.2018 року їй було відмовлено в державній реєстрації народження дитини, оскільки для підтвердження факту народження дитини пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006р.№ 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. (а.с. 14).

Відповідно до абз.1 та абз.2 ч.4ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 № 2398-VI (далі - Закон № 2398-VI) підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку,визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану громадян підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження ( форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров»я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу ( форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024 та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я, затвердженого постановою КМУ від 09.01.2013 року № 9, медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше. Згідно з абз. 5 ч. 4ст. 13 Закону № 2398-VI за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до п.7 ч.1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ч. 3 ст. 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Відповідно до ст.122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Згідно ст. 7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до ч.1 ст. 144 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для державної реєстрації народження дитини, отримання свідоцтва про народження дитини встановленого зразка.

Суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м. Добропілля Донецької області, громадянка України, 13 листопада 2018 року в м. Донецьк, Україна, народила хлопчика вагою 3900 грамів.

Оскільки заявниці відмовлено в державній реєстрації народження дитини з тих підстав, що нею для підтвердження факту народження дитини пред'явлено документ, який не відповідає вимогам законодавства України, заявницею самостійно було обрано спосіб захисту своїх прав, а саме шляхом звернення до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 необхідно задовольнити та встановити факт народження дитини її донькою ОСОБА_2 13.11.2018 року в м.Донецьку, що в подальшому буде підставою для державної реєстрації акту про народження дитини та надасть відповідні гарантії як дитині, так і її батькам.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 317, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження дитини - задовольнити.

Встановити факт, відповідно до якого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м. Добропілля Донецької області, громадянка України, 13 листопада 2018 року в м. Донецьк, Україна, народила дитину чоловічої статі, ОСОБА_4, і батьками цієї дитини є: мати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м. Добропілля Донецької області, громадянка України, батько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянин України.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію рішення невідкладно надіслати до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для державної реєстрації факту народження особи.

Головуючий суддя В.В. Хандурін

28.12.2018