Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 521/11817/16-ц

провадження № 61-398св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:публічне акціонерне товариство «Платинум Банк»,

представник позивача - Сахно Роман Миколайовича

відповідач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «НТКОМ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси в складі судді Плавича І. В. від 07 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області в складі колегії суддів: Сегеди С. М., Кононенко Н. А., Гірняк Л. А. від 28 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») звернулось до суду із указаним позовом, який у подальшому було уточнено, посилаючись на те, що 19 серпня 2011 року між ПАТ «Фінбанк» та ТОВ «НТКОМ» був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 1 000 000,00 грн з розрахунку 20,00% річних на строк до 19 лютого 2013 року, а останнє в свою чергу зобов'язалось повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. У той же день на забезпечення виконання основного зобов'язання, між ПАТ «Фінбанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого вона передала в іпотеку банку нерухоме майно - 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 122,1 кв.м, житловою площею 73,4 кв.м, яка належить останній на праві власності. У подальшому, а саме 09 квітня 2015 року ПАТ «Фінбанк» відступило ПАТ «Платинум Банк» права вимоги за низкою кредитних та іпотечних договорів, у тому числі вищевказаних договорів укладених із ТОВ «НТКОМ» і ОСОБА_2 Однак позичальник взяті на себе зобов'язання в порушення умов кредитного договору не виконував, суму кредиту не повертав та проценти не сплачував, у зв'язку із чим ПАТ «Платинум Банк» звернувся до суду з указаним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки - іпотечну квартиру в рахунок погашення суми боргу.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2017 року позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 122, 1 кв.м, житловою площею 73,4 кв.м, яка належить ОСОБА_2 на праві власності - шляхом реалізації з публічних торгів за початковою ціною в розмірі 1 927 000,00 грн - у рахунок погашення заборгованості ТОВ «НТКОМ» перед ПАТ «Платинум Банк» за кредитним договором від 19 серпня 2011 року в загальному розмірі 1 937 935 грн 82 коп. Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 є майновим поручителем за іпотечним договором за виконання умов кредитного договору боржником ТОВ «НТКОМ», за яким ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру. Оскільки ТОВ «НТКОМ» належним чином не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення кредитної заборгованості ТОВ «НТКОМ перед банком.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відхилено. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду зазначив про те, що ураховуючи порушення умов кредитного договору боржником ТОВ «НТКОМ» та іпотекодавцем ОСОБА_2, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки - спірну іпотечну квартиру, в порядку передбаченому частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною 1 927 000,00 грн. Та обставина, що після ухвалення судового рішення, кредитна заборгованість в сумі 1 389 890 грн 43 коп. була погашена ОСОБА_2, є підставою для зарахування цих коштів в рахунок погашення боргу на стадії виконання судового рішення.

У січні 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не надав суду доказів встановлення початкової ціни предмета іпотеки, що не було враховано судами попередніх інстанцій, у зв'язку із чим вказані судові рішення підлягають скасуванню. Також суд з урахуванням частини третьої статті 551 ЦК України міг зменшити розмір пені. Крім того, 09 червня 2017 року нею була погашена заборгованість ТОВ «НТКОМ» за вказаним кредитним договором у розмірі 1 389 890 грн 43 коп. З огляду на викладене оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам матеріального і процесуального права, у зв'язку із чим касаційну скаргу слід задовольнити.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що 19 серпня 2011 року між ПАТ «Фінбанк» та ТОВ «НТКОМ» був укладений вищевказаний кредитний договір.

На забезпечення виконання основного зобов'язання, 19 серпня 2011 року між ПАТ «Фінбанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець ОСОБА_2 передала в іпотеку банку нерухоме майно - 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1. загальною площею 122,1 кв.м, житловою площею 73,4 кв.м., як належить ОСОБА_2 на праві власності.

09 квітня 2015 року між ПАТ «Платинум Банк» та ПАТ «Фінбанк» був укладений договір відступлення права вимоги, в силу якого ПАТ «Фінбанк» відступило на користь ПАТ «Платинум Банк» право вимоги до боржників з повернення заборгованості за низкою кредитних договорів та договорів забезпечення, в тому числі - договорів з ТОВ «НТКОМ» та ОСОБА_2

Позичальник умови кредитного договору не виконував, у зв'язку із чим станом на 25 жовтня 2016 року загальна сума боргу ТОВ «НТКОМ» перед банком становить 1 937 935 грн 82 коп, із яких: залишок заборгованості по кредиту 700 000, 00 грн, сума відсотків - 581 623 грн 37 коп., пеня - 656 312 грн 45 коп.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

За змістом частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, дійшов висновку про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку із невиконанням боржником умов кредитного договору.

Разом із тим, як убачається з матеріалів справи між ОСОБА_5 та ПАТ «Платинум Банк» була досягнута домовленість, згідно умов якої ОСОБА_5 в строк до 19 травня 2017 року повинна була сплатити заборгованість в розмірі 1 371 671 грн 26 коп., замість 1 937 935 грн 82 коп і таким чином будуть виконані кредитні зобов'язання.

ОСОБА_5 сплатила вказану заборгованість у розмірі 1 389 890 грн 43 коп. 09 червня 2017 року.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає з огляду на таке.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд посилався на те, що оскільки відповідач сплатила всю суму кредитного боргу за боржника після ухвалення судового рішення, а апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення на час його ухвалення, підстави для скасування відсутні. Проте апеляційний суд не врахував, що сторони за іпотечним договором досягли домовленості щодо розміру боргу за кредитним договором, іпотекодавець, яка є відмінною від боржника, виконала таку домовленість та сплатила кредитору обумовлену договору суму, але рішенням суду, яке залишене без змін, звернуте стягнення на предмет іпотеки в рахунок боргу, який на час розгляду справи в апеляційному суді сплачений.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, законом встановлені підстави за яких у іпотекодержателя виникає право на задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням - кредитним договором за рахунок предмета іпотеки. При цьому суд має встановити розмір боргу за основним зобов'язанням за рахунок якого звертається стягнення на предмет іпотеки. Оскільки на час розгляду справи зазначене не встановлено, та іпотекодавець надала докази про виконання зі свого боку домовленості із кредитором про погашення боргу у певному розмірі, з висновками суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу у розмірі 1 937 935 грн 82 коп погодитись неможливо.

Переглядаючи рішення першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд не звернув уваги на те, що заявлена сума боргу у рахунок якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки містить вже сплачені відповідачем суми, не перевірив правильність розрахунку та співмірність непогашеного боргу із вартістю іпотечного майна, чи є передбачені законом або договором підстави для звернення стягнення на нього, не надав цим обставинам відповідної оцінки.

За таких обставин рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване судове рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило