Провадження №2/389/212/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Берднікової Г.В.

при секретарі Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знамянка Кіровоградської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути грошові кошти за договором позики в сумі 145 600 грн.

Вимоги обґрунтував тим, що в червні 2016 року він познайомився з відповідачем, який повідомивши, що є фізичною особою підприємцем та має намір займатися прибутковою справою вирощуванням грибів, запропонував йому вести спільний бізнес. Зваживши всі ризики, від такої пропозиції він відмовився, при цьому повідомив відповідачу, що якщо у нього є фінансові труднощі, то він готовий запозичити йому певну суму для бізнесу на строк до 01 січня 2017 року. Але крім запозиченої суми, необхідно буде повернути ще суму еквівалентну 2000 доларів США. Подальше узгодження між ними суми грошових коштів, строку їх повернення та умов позики відбувалося різними шляхами. Так, частина узгодження проводилася по електронній пошті, грошові кошти відповідачу передавалися як особисто так і шляхом банківських переказів. Врешті остаточне узгодження та фактичний договір займу, відбувся 03 червня 2016 року у місті Знамянка, де він разом з відповідачем оформили договір займу у вигляді розписки та він передав відповідачу грошові кошти на суму 4156 доларів США та 400 ОСОБА_3, що відповідно до офіційного курсу на день подання даної позовної заяви до суду становило 108056 грн.(1 доллар США 26,0 грн.) та 12400 грн. (1 ОСОБА_3 31 грн.), а останній зобовязався віддати грошові кошти не пізніше 01 січня 2017 року та сплатити за їх позику суму еквівалентну 2000 доларів США. З 03 червня 2016 року відповідач почав присилати йому по електронній пошті звіти, в яких показував на що він витрачає запозичені кошти, та ще додатково просив грошей у гривнях на виробничі потреби. Він вірив відповідачу, тому і позичав йому ще гроші без будь-яких розписок. Документи, а саме копії чеків, оригінал розписки, документацію на витрати, він зберігав на самому робочому обєкті за адресою: вулиця Дмитрівська, 86 місто Знамянка. Але наприкінці жовтня 2016 року він зрозумів, що відповідач фактично ввів його в оману і віддавати борг не збирається. Приблизно з 20 жовтня 2016 року по вказівці відповідача, йому заборонили вхід на територію робочого обєкту, а останній почав переховуватися.

Так як він не міг потрапити на територію обєкту, де залишилася розписка, відповідач додатково написав йому розписку 29 жовтня 2016 року, в якій підтвердив розмір запозичених у нього коштів 4156 доларів США та 400 ОСОБА_3. При цьому усно завірив, що кошти віддасть обовязково в обумовлений ними строк, також віддасть і кошти, які позичав у нього додатково. Однак, грошові кошти у визначений строк повернуті йому так і не були, внаслідок чого відповідач у березні знову ж таки написав розписку, в якій зобовязався до 07 квітня 2017 року повернути усі позичені у нього гроші в сумі 5600 доларів США, що надень складання позовної заяви становить 145 600 грн. Проте, кошти відповідачем повернуті йому так і не були, що і стало приводом для подання даного позову до суду.

Представник позивача у судове засідання 04 жовтня 2018 року не зявився, надіслав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. При цьому, у судовому засіданні, що відбулось за часом раніше, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Пояснив, що оригіналу розписки від 15 березня 2017 року, за якою позивач дав в борг відповідачу грошові кошти, які є предметом даного позову, у позивача немає, оскільки її вилучено слідчим.

Відповідач у судовому засіданні 13 вересня 2018 року позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні. Вказав, що розписка від 15 березня 2017 року написана ним під тиском ОСОБА_1, ОСОБА_4 і ОСОБА_5. За цим фактом відкрито декілька кримінальних проваджень. При цьому, не заперечив, що вони з позивачем мали спільний бізнес з вирощування грибів, позивач вкладав певні суми у розвиток спільної справи. Однак, жодних договорів позики між ними не укладалось. В подальшому, в судове засідання 04.10.2018 року відповідач не зявився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, причини своєї неявки у встановленому порядку суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, свідка ОСОБА_3, оглянувши за клопотанням сторін матеріали кримінальних проваджень № 1кп/389/213/17 та № 1кп/389/261/17, дослідивши у судовому засіданні матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом на підставі пояснень відповідача та зі змісту вироків, ухвалених Знамянським міськрайонним судом Кіровоградської області у вказаних вище кримінальних провадженнях по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України, від 12.09.2017 року та по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні аналогічного кримінального правопорушення за тих же обставин, від 27.10.2017 року встановлено наступне.

У березні 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 уклали усну домовленість про ведення спільного бізнесу з вирощування грибів. Згідно з останньою ОСОБА_1 вкладав у бізнес грошові кошти, а ОСОБА_2 займався його розвитком з метою отримання прибутку.

В свою чергу, зі змісту позовної заяви та з пояснень представника позивача, судом зясовано, що позивач заперечує наявність між ним та ОСОБА_7 відповідної вище домовленості. Разом з тим, позивач стверджує, що 15 березня 2017 року він надав відповідачу позику в сумі 5600 доларів США, що еквівалентно за підрахунками позивача 145 600 грн., строком до 07 квітня 2017 року. Однак, відповідачем вказані зобовязання не виконано, позику не повернуто. Відтак, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у зазначеному розмірі саме за вказаною розпискою.

На підтвердження цих обставин відповідачем до матеріалів справи долучено копію відповідної розписки, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_6 зобовязався повернути суму 5600$ ОСОБА_1 у строк до 07 квітня 2017 року, а до моменту повернення коштів автомобіль Фіат Добло, білий, 2006 року випуску, залишається в якості застави (а.с. 9).

Отже, відповідно до змісту позовних вимог, предметом даного спору є стягнення боргу, підставою позову факт укладення сторонами договору позики у формі розписки від 15.03.2017 року.

Відповідач, в свою чергу, у судовому засіданні не заперечив, що особисто ним була складена вказана вище розписка, зауваживши при цьому на тому, що її було складено під тиском. Однак, дійсність договору позики відповідачем не оспорена.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

З матеріалів кримінальних проваджень № 1кп/389/213/17 та № 1кп/389/261/17 вбачається, що їх було розпочато за заявою ОСОБА_6 по факту вимагання у нього коштів ОСОБА_1 Зі змісту вироків, ухвалених судом у вказаних вище кримінальних провадженнях по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України, та по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні аналогічного кримінального правопорушення за тих же обставин, вбачається, що в ході судового розгляду були встановлені наступні обставини.

Так, у період з березня 2016 по листопад 2016 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти для розвитку бізнесу на загальну суму 4150 доларів США і 400 євро. Згідно вищевказаної усної угоди, ОСОБА_2 повинен був щомісячно виплачувати ОСОБА_1, половину прибутку від бізнесу, за користування його грошовими коштами, не повертаючи основну суму вкладених ОСОБА_1 грошових коштів.

Приблизно з кінця листопада 2016 р, точна дата не встановлена, ОСОБА_2 у звязку з поганими погодними умовами, які негативно вплинули на бізнес, не зміг виплачувати обумовлену раніше з ОСОБА_1, суму грошових коштів, а саме 50 % від прибутку, після чого останній став вимагати повернути надану суму грошей у повному обсязі, а саме 4150 доларів США і 400 євро.

Приблизно у лютому 2017 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_1 не маючи наміру на примушування ОСОБА_2 до виконання цивільно-правових зобовязань, розповів своєму знайомому ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_2 зник та не бажає повертати грошові кошти, при цьому попросив ОСОБА_4 знайти у м. Знамянка ОСОБА_2 та дізнатись, яким чином ведеться бізнес та чи будуть повернуті йому грошові кошти.

ОСОБА_4 не маючи наміру на законне повернення боргу через судові інстанції, з метою примушування ОСОБА_2 до виконання цивільно-правових зобовязань, вступив у попередню змову з ОСОБА_5 в обовязки якого входило висловлювання погроз насильства над потерпілим, його розшук, примушування потерпілого до повернення всієї суми отриманих грошових коштів та постійний контроль над поверненням грошових коштів ОСОБА_2

Так, ОСОБА_5, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4, який не був присутній однак був обізнаний у діях ОСОБА_5, який разом з 2 особами, які на даний час слідством невстановлені 19.03.2017, близько 13.00 год. перебуваючи біля більярдного клубу «Котовський» в м. Кропивницький, домовився з ОСОБА_2, що останній залишає автомобіль Fiat Doblo з д.н.з. АР 1093АР як заставу до погашення ним боргу.

З метою з'ясувати обставини укладеної угоди, ОСОБА_4Є разом з ОСОБА_5, по мобільному телефону останнього, призначили зустріч ОСОБА_2, по вул. Жовтнева 11а, Кіровоградська область, м. Знамянка, у кафе «Олімп», де зустрівшись близько 12.00 год. 28.03.2017 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, в присутності ОСОБА_1 та інших невстановлених в ході досудового слідства осіб, які не були обізнані у злочинному плані ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо примушування ОСОБА_2 до виконання цивільно-правового зобовязання, почали з'ясовувати про цивільно - правові зобов'язання, які виникли в 2016 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 При цьому не знаючи всіх умов цивільно-правового зобовязання, в тому числі суми та невизначеність строку повернення грошових коштів, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 діючи з прямим умислом, переслідуючи мету направлену на примушування до виконання цивільно - правових зобов'язань, пред'явили незаконну і безпідставну вимогу до ОСОБА_2 виконати усний договір, укладений між ним та ОСОБА_1 у 2016 році, та повернути останньому борг у сумі 4150 доларів США та 400 євро, що супроводжувалася погрозою застосування насильства. Приймаючи реальну загрозу своєму життю та здоров'ю ОСОБА_2 був змушений погодитися на вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Так, 19.04.2017 в період часу з 22.00 по 23.00 год. ОСОБА_2 за вказівкою ОСОБА_5 приїхав до елеватора який розташований за адресою: Кіровоградська область, м. Знамянка, вул. Петровського, 154 де передав ОСОБА_8, який не був обізнаний в злочинному плані ОСОБА_5 та ОСОБА_4, першу частину грошових коштів, а саме 20 тисяч гривень.

22.05.2017 року ОСОБА_2 за вказівкою ОСОБА_5 прибув до кафе «Смачні традиції» розташованому м. Кропивницький, вул. Шевченка, 15, де передав останньому другу частину грошових коштів на загальну суму 8 тисяч гривень.

В подальшому, близько 17.00 год. 07.06.2017 року ОСОБА_2 за вказівкою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прибув за адресою: Кіровоградська область, м. Знамянка, вул. В. Голого 140, де ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5, та іншими особами ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які не були обізнані у злочинних планах вказаних осіб, отримали від ОСОБА_6 останню суму грошових коштів у сумі 95 тисяч гривень та були викриті працівниками УСБУ в Кіровоградській області.

Вказаними вироками суду були затверджені угоди про примирення укладені у відповідних кримінальних провадженнях між потерпілим ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно. Вироки не оскаржувались та набрали законної сили.

Що стосується оригіналу розписки від 15.03.2017 року, то слід відзначити, що за матеріалами вказаних кримінальних проваджень, що внесені до ЄРДР за №№ 0000197 (к/п № 1кп/389/213/17) та 0000201 (к/п № 1кп/389/261/17), оригінал розписки за заявою ОСОБА_6 постановою слідчого в ОВС СВ прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_12 від 12.07.2017 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000060 та долучено її до матеріалів справи (а.с. 66-68, т. 1, к/п № 1кп/389/213/17, а.с. 77-79, т. 1 к/п № 1кп/389/261/17). Матеріали кримінальних проваджень за №№ 0000197 (к/п № 1кп/389/213/17) та 0000201 (к/п № 1кп/389/261/17) виділені з матеріалів кримінального провадження № 0000060.

За інформацією старшого слідчого в ОСОБА_13 СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_14, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000060 (в матеріалах якого міститься оригінал розписки від 15.03.2017 року) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України станом на 12.09.2018 року триває.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні обєкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були обєктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно положень ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Документ повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження. За клопотанням володільця документа слідчий, прокурор, суд можуть видати копії цього документа, за необхідності - його оригінал, долучивши замість них до кримінального провадження завірені копії.

Питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно з ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Отже, слід зауважити, що в рамках розгляду даної цивільної справи позивачем не представлено до суду оригіналу розписки від 15.03.2017 року, тобто не надано належного, достовірного, допустимого та достатнього доказу з метою підтвердження заявлених позовних вимог, а представлена копія розписки не може бути прийнята судом, як належний доказ у справі.

У відповідності до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.12 та частинами 1,5,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими способами доказування.

Крім того, долучені позивачем до матеріалів справи у якості доказів: аркуш паперу із зазначенням вкладених у виробництво грибів коштів станом на 29.10.2016 року, що не є розпискою в розумінні положень ЦК України, оскільки не містить будь-яких зобовязань (а.с. 8), а також листування електронною поштою між сторонами з приводу ведення бізнесу (а.с. 11-23), копія аркушу з розрахунками не зрозумілого походження (а.с. 24), копії рахунків на оренду приміщення за липень 2016 року та акту приймання-передачі приміщення (а.с. 25-26), так само як і паспорт подрібнювача соломи (а.с. 29), й виписки з банківських рахунків ОСОБА_1 (а.с. 30-46) також є неналежними доказами у даній справі, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування, тобто не містять інформації щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги або мають значення для розгляду справи. Належність таких доказів позивачем та його представником не обґрунтовано.

Водночас, суд звертає увагу позивача, що згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Слід також зауважити, що і покази свідка ОСОБА_3, допитаного за клопотанням відповідача, в межах заявлених вимог і обставин, які підлягають встановленню у даному спорі, є також не інформативними.

Крім того, статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов'язання, зокрема передбачено, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Наявність боргового документу у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього.

Як відзначалось вище з матеріалів кримінальних проваджень вбачається, що оригінал відповідної розписки надано слідчому саме відповідачем ОСОБА_7 Отже, слід дійти висновку, що борговий документ знаходився у боржника, а відтак зазначене в контексті положень ст. 545 ЦК України свідчить на користь виконання ним свого обовязку.

З урахуванням наведеного відсутні і підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України сплачений при подачі позову до суду судовий збір у сумі 1456 грн. слід віднести на рахунок позивача. Судовий збір сплачений позивачем в сумі 352,40 грн. за подачу до суду заяви про забезпечення доказів, підлягає поверненню позивачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 223, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 1456 грн. віднести на рахунок позивача ОСОБА_1.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 352,40 грн. (триста пятдесят дві грн. 40 коп.) сплачений згідно квитанції № 12631 від 23.02.2018 року. Оригінал квитанції знаходиться в матеріалах цивільної справи провадження №2/389/212/18, ЄУН 389/562/18.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення через Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Суддя Г.В. Берднікова