ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 629/1995/18

провадження № 22-ц/818/317/18

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 липня 2018 року (в складі судді Смірнової Н.А.),

установив:

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк»звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача по справі заборгованість за кредитом у розмірі 116998 гривень 29 копійок, а також судові витрати у розмірі 1762 гривні.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в звязку з чим підписала Заяву № б/н від 20.08.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 3200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконувала, в звязку з чим станом на 28.02.2018 року виникла заборгованість зі сплати кредитних зобовязань у розмірі 116998 гривень 29 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 2897 гривень 84 копійки; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 114100 гривень 45 копійок. Відповідачу направлялася претензія, щодо вимог погашення суми заборгованості за кредитом, яка залишилася без уваги.

Представник позивача в судове засідання не зявився, але при подачі позовної заяви до суду просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Крім цього, в своїй позовній заяві зазначав, що в разі неявки відповідача по справі не заперечує проти постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач в судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, в задоволенні позовних вимог просила відмовити з урахуванням її відзиву на позовну заяву. У відзиві зазначала, що дійсно 20.08.2012 року вона заповнила заяву на отримання кредиту і їй було видано кредитну картку. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Нею останній раз було сплачено сума в розмірі 560 гривень 04 березня 2013 року, а в подальшому вона втратила роботу, народила дитину, тому не мала можливості сплачувати кредит. Вважала, що строк позовної давності повинен розраховуватися саме з 04.03.2013 року. Позивач звернувся з позовом до суду 18 квітня 2018 року, тому строк для предявлення позову до суду сплинув 04.03.2016 року, в звязку з чим просила відмовити позивачу у задоволенні позову.

09 липня 2018 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що відповідачу видавалася картки, строк дії якої зазначено 05.2016 року, тобто позивачем не пропущений строк позовної давності, а тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 липня 2018 рокуу задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалите нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції зазначав, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж відповідачем здійснено 04.03.2013 року, а з позовом Банк звернувся до суду 19.04.2018 року. Вказаний висновок суду ґрунтується на припущеннях, адже судом не було враховано строк дії картки, який спливає 05/16, тобто 31.05.2016 року. Банк звернувся до суду 19.04.2018 року, то строк позовної давності позивачем не пропущено.

22 жовтня 2018 року до Харківського апеляційного суду на вищевказану апеляційну скаргу надійшов відзив ОСОБА_1, в якому вона вказує, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не зявились, повідомлялись про час та місце розгляду справи, в звязку з чим колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності,оскільки останній платіж відповідачем здійснено 04.03.2013 року, а з позовом Банк звернувся до суду 19.04.2018 року.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 20.08.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н. Відповідно до умов вищевказаного договору Кредитор надав Позичальнику кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку з кредитним лімітом у розмірі 3200 гривень, з процентною ставкою, розмір якої становить 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно із зареєстрованою 14 червня 2018 року новою редакцією Статуту банку, повне офіційне найменування банку на даний час є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» становить між нею і банком договір про надання банківських послуг.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом 28.02.2018 року складає 116998 гривень 29 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 2897 гривень 84 копійки; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 114100 гривень 45 копійок.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно статті 527 ЦК України Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Крім того, відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у звязку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до розрахунку заборгованості останній платіж по сплаті кредиту здійснено відповідачем 04.03.2013 року у розмірі 560 гривень.

Також, матеріали справи свідчать, що 21 червня 2018 року ОСОБА_1 надано до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки останній платіж ОСОБА_1 здійснено 04 березня 2013 року, а з позовом до суду Банк звернувся 19 квітня 2018 року.

Стосовно наданого представником АТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості за відсотками за договором № SAMDN5909 від20.08.2012 року, станом на 28.02.2018 року за період з 19.04.2015 року по 28.02.2018 року, тобто, як вважає позивач, у межах загальної позовної давності, розрахованої за три останні роки до дня подання позову,судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 19.04.2015 року по 28.02.2018 року позовна давність не може бути застосована, а тому вказана вимога є необґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства. Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 грудня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

ОСОБА_3