29.08.2018 Провадження по справі № 2/380/392/18
Справа № 380/913/18
Рішення

Іменем України

29 серпня 2018 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Косович Т.П.

при секретарі: Козуб І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме господарську будівлю - хлів, літня кухня, гараж з цокольним поверхом, погребом та підвалом, що в АДРЕСА_1 яка залишилася після смерті його матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказує, що він є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняв своєчасно, подавши відповідну заяву до нотаріуса. Проте через відсутність правовстановлюючого документу на спадкову господарську будівлю нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в зв'язку з чим він не може реалізувати своє право на спадщину.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_4 не прибув, до суду надав заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, надала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, зазначаючи про визнання позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть НОМЕР_1 від 26.04.2011 року (а.с.8).

За життя 19.03.2008 року ОСОБА_3 розпорядилася належним їй майном, а саме житловий будинок та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд в м. Тетієві, по вул. Будьонного (на даний час згідно розпорядження Тетіївського міського голови № 15 від 19.02.2016 року - АДРЕСА_1 подарувала своїй доньці - відповідачу по справі ОСОБА_1 (копія договору дарування земельної ділянки від 19.03.2008 року - а.с. 10 та копія договору дарування житлового будинку від 19.03.2008 року - а.с. 38-39). Все інше належне їй майно на день смерті заповіла сину ОСОБА_1 (копія заповіту від 19.03.2008 року - а.с. 9).

Відповідно дозволу, наданого рішенням виконавчого комітету Тетіївської міської Ради народних депутатів № 48 від 29.06.1999 року «Про будівництво господарської та побутової будівлі» (копія витягу з рішення - а.с.53), померла ОСОБА_3 на земельній ділянці в м. Тетієві, по вул. Будьонного (АДРЕСА_1 побудувала господарську будівлю - хлів, літня кухня, гараж (копія технічної документації відведення земельної ділянки під будівництво - а.с. 52-61). Будівництво завершене до 2003 року, що підтверджується довідкою КП «Тетіївське БТІ» № 125 від 07.06.2018 року (а.с.16).

Відповідач ОСОБА_1 прийняла нерухоме майно у дар та зареєструвала його за собою, що підтверджується копією витягу Тетіївського МБТІ № 20671884 від 23.10.2008 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно - житловий будинок (а.с.40) та копією державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 02.06.2011 року (а.с.12).

Позивач ОСОБА_1 спадщину прийняв, подав відповідну заяву до нотаріуса та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на приватизовану земельну ділянку площею 3,879 га, яка розташована на території Тетіївської міської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (копія свідоцтва а.с.11).

В отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на гараж державний нотаріус відмовила позивачу через відсутність правовстановлюючого документу (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 948/02-31 від 19.06.2018 року - а.с.17).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст.ст. 177-179 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до ст. ст. 179, 186, 187 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Житловий будинок може складатися власне із самого будинку або з будинку та інших приміщень, що забезпечують нормальне проживання в ньому людини (наприклад, гараж, погріб, сарай, відокремлений санвузол тощо). У цьому випадку будинок є головною річчю, а підсобні приміщення розглядаються як невід'ємна частина будинку (приналежність), і в разі його відчуження вони, за загальним правилом, також переходять у власність набувача.

Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 127, житловий будинок може складатися із жилого та допоміжних (нежитлових) приміщень. На присадибних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються господарські будівлі (сараї, хліви, літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення). Присадибна земельна ділянка - земельна ділянка (обмежована, забезпечена виїздом на вулицю, провулок тощо), на якій розміщені житловий будинок, господарські будівлі та споруди, сад, город тощо.

Статтею 375 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову та ін. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом (частина друга статті 381 ЦК України).

Із аналізу наведених норм права випливає, що до складу садиби належать не лише житловий будинок і земельна ділянка, на якій він розташований, а й господарсько-побутові будівлі (які забезпечують власника необхідними для проживання засобами благоустрою, наприклад, сарай, гараж, санвузол та ін.) та комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), а також багаторічні насадження. Правове значення визнання садиби самостійним об'єктом права власності полягає, зокрема, в тому, що в разі відчуження житлового будинку вважатиметься, що відчужується вся садиба, якщо інше прямо не передбачено договором або законом.

Це означає, що в садибі головною річчю є житловий будинок, а інші складові елементи є його приналежністю, а отже, різні господарські будівлі (літні кухні, сараї, гаражі тощо) є підсобними будівлями і становлять з будинком одне ціле. Тому при відчуженні житлового будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенесення попереднім власником.

Як вбачається з матеріалів справи господарська будівля - хлів, літня кухня, гараж в АДРЕСА_1 була побудована до 2003 року на відведеній для цього земельній ділянці і складала з житловим будинком єдине ціле, призначена для обслуговування головної речі - житлового будинку АДРЕСА_1 є приналежністю даного будинку, складовою права власності на нього та слідує за ним.

При відчуженні (в даному випадку даруванні) житлового будинку та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку вважається, що відчужена була вся садиба, в тому числі і господарська будівля - хлів, літня кухня, гараж, що, зокрема, підтверджується копією технічного паспорту на будинок, виготовленого на ім?я нового власника ОСОБА_1, де до складу домоволодіння ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 входить житловий будинок, хлів, літня кухня, гараж, підвал, погріб, огорожа (а.с. 42-51).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у статті 41 Конституції України, адже ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що господарська будівля - хлів, літня кухня, гараж в АДРЕСА_1 не є самостійним об'єктом цивільних прав та обов'язків в розумінні ст.177 Цивільного кодексу України та не є спадковим майном після смерті ОСОБА_3, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на дане майно в порядку спадкування відмовляє.

Керуючись ст.ст. 258,259,263-265,268,273,354 ЦПК України, ст. ст. 177,179,186, 375,380,381,1216-1218 ЦК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Дата складення повного рішення: 31.08.2018 року.

Суддя: Т.П.Косович