Справа №485/1656/17 10.07.2018
Провадження №22-ц/784/1017/18
Провадження №22-ц/784/1017/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 липня 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участі відповідача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 485/1656/17 за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Снігурівський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Кобзаря Юрія Юрійовича о 21 годині 31 хвилині у приміщенні цього суду 23 квітня 2018 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення та збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2017 р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення та збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позов мотивовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 17 жовтня 2009 р., який припинено 20 травня 2013 р. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2012 р. стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі - 400 гривень. Рішенням того ж суду від 31 серпня 2017 р., яке змінено рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2017 р., стягнуто також 350 грн. додаткових витрат.

Посилаючись на те, що дитина є інвалідом дитинства з 2015 р. у звязку з чим потребує постійного лікування та обстеження, до того ж дитина пішла до школи, через що збільшилися витрати на її утримання, а коштів, які стягуються вказаними судовими рішеннями замало, позивачка просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду першої інстанції від 27 грудня 2012 р., а саме - стягнути з відповідача аліменти у розмірі ? частини доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти задоволення позову.

Відзив мотивовано тим, що він є інвалідом ІІ групи по зору, не працює, його пенсія складає 1 452 грн., інших доходів не отримує, розмір його витрат на утримання сина щомісяця становить 750 грн. Окрім того, у нього є власна сімя і 26 серпня 2013 р. народилася друга дитина дочка ОСОБА_5, яка також перебуває на його утриманні.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 квітня 2018 р. позовні вимоги задоволені частково.

Збільшено розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з ОСОБА_1 та визначено розмір аліментів у вигляді 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 %прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Зазначено, що з моменту набрання рішенням законної сили необхідно відкликати виконавчий лист №2/1422/875/12 про стягнення з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 400 грн. Рішення суду мотивовано тим, що, враховуючи майновий і сімейний стан відповідача, інвалідність другої групи, наявність іншої неповнолітньої дитини, розмір аліментів може бути збільшено шляхом зміни способу стягнення та визначений у розмірі 1/3 частки від доходу, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду змінити, стягнувши з відповідача на її користь аліменти в розмірі ? частки всіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не в повній мірі враховані вимоги матеріального закону (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, ч. 2 ст. 182 СК України щодо права дитини на достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного і соціального розвитку, відповідальність батьків щодо створення належних умов для дитини, принцип однакової відповідальності батьків), не дана належна оцінка стану здоровя сина сторін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про визначення аліментів у розмірі 1/3 частки доходу суперечить визначеному законом розміру аліментів, що підлягає стягненню на одну дитини ? частка доходів, суд не дав належної оцінки обставинам щодо його стану здоровя, наявності на утримання ще однієї дитини, не врахував розяснення, викладені у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і таке вбачається з матеріалів справи, що сторони по справі є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки про склад сімї від 13 лютого 2018 року №395, виданої виконавчим комітетом Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, дитина проживає з матірю.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2012 р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6, 17 листопада 2010 р., у розмірі 400 грн., починаючи з 17 грудня 2012 р. і до повноліття дитини.

Як встановлено рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2017 р., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходиться на диспансерному обліку у лікаря невропатолога, інвалід дитинства з 18 березня 2015 р., діагноз: симптоматична лобова епілепсія з частими парціальними та вторинно-генералізованими нападами, когнітивні та емоційно-вольові порушення, стан після операції на головному мозку (05 січня 2017 року).

Дитина потребує обстеження в м. Києві в Інституті нейрохірургії 1 раз на 3 місяці, проведення енцефалограми, компютерної діагностики 1 раз в місяць в ОДЛ м. Миколаїв та постійного медикаментозного лікування.

Цим же рішенням апеляційного суду змінено рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 31 серпня 2017 р., з ОСОБА_1в. на користь ОСОБА_3 стягнуто 350 грн. щомісяця додаткових витрат на лікування сина ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з дитинства (внаслідок вад зору), у звязку з чим отримує державну соціальну допомогу у розмірі 1 452 грн. (довідка УСЗН Снігурівської РДА за №04/01-09/0204 від 07.02.2018 року).

На утриманні відповідача перебуває неповнолітня донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФП №191298 від 04 вересня 2013 р., довідкою про склад сімї №423 від 09 лютого 2018 р.

З наданих суду довідок вбачається, що відповідач ОСОБА_1 земельних ділянок у своєму користуванні не має та дохід не отримує (довідка №457 від 12 лютого 2018 р., довідка №468 від 13 лютого 2018 р., довідка №467 від 13 лютого 2018 р., довідка №422 від 09 лютого 2018 р., довідка №637 від 26 лютого 2018 р., довідка №638 від 26 лютого 2018 р., довідка №639 від 26 лютого 2018 р.)

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 р. та ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 р., суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 СК батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття,

Згідно з ч. 1 ст. 181 СК способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).

Відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як розяснено в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу та розміру раніше стягнутих аліментів суд зобовязаний зясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоровя та інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В силу положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Змінюючи спосіб стягнення аліментів та збільшуючи розмір стягнутих на утримання сина сторін аліментів, суд виходив з того, що розмір стягнутих аліментів на дитину має бути не менший за 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, натомість залишив поза увагою інші обставини, які мають суттєве значення для вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, після ухвалення судом 27 грудня 2012 р. рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина, змінився стан здоровя малолітнього сина сторін ОСОБА_4, який протягом 2015 р. неодноразово лікувався, переніс операцію та визнаний інвалідом дитинства, у звязку з чим збільшився розмір витрат на його утримання.

За цей же час стан здоровя відповідача не поліпшився, соціальна допомога у звязку з інвалідністю несуттєво збільшилась і становить 1 452 грн., він не працює, оскільки є інвалідом, інших доходів не отримує, через інвалідність ІІ групи він періодично проходить лікування, його сімейний стан змінився - 26 серпня 2013 р. народилася дочка ОСОБА_5.

Визначивши новий розмір аліментів на утримання сина 1/3 частину доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд не врахував наступне.

В силу ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із пенсії на утримання членів сімї (аліментів) може становити не більш як 50 її відсотків.

1/3 частини доходу відповідача становить 484 грн., з урахуванням стягнутих 350 грн. додаткових витрат на сина загальний розмір стягнення 834 грн., що перевищує 50 відсотків отримуваної відповідачем соціальної допомоги, що призведе до погіршення матеріального стану відповідача, його сімї та до порушення прав іншого його утриманця неповнолітньої дочки.

Крім того, суд не взяв до уваги, що в силу вимог ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

У даній справі розглядається спір не про призначення аліментів, а про зміну раніше визначених аліментів.

За такого суд, не врахувавши усіх обставин справи та вимог закону, не давши оцінку обставинами справи та поданим сторонами доказам в їх сукупності, взаємозвязку та порівнянні, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для збільшення розміру стягнутих з відповідача аліментів та зміни способу стягнення, а тому колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними в апеляційній скарзі відповідача і вважає, що рішення суду в силу пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України необхідно скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені вказаних вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача колегія суддів відхиляє.

Посилання в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду вимогам ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, ч. 2 ст. 182 СК України щодо права дитини на достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного і соціального розвитку, відповідальність батьків щодо створення належних умов для дитини, принцип однакової відповідальності батьків не заслуговують на увагу.

Так, застосування проголошених принципів щодо прав дитини та обовязків батьків можливо до застосування при визначенні розміру стягнутих аліментів з одного з батьків з обовязковим врахуванням наведених положень ст. 182 СК України.

Саме з урахуванням конкретних обставин даної справи, змін, які відбулися у матеріальному та сімейному стані сторін, стану здоровя дитини апеляційний суд визначився, що відсутні підстави для задоволення позову.

Як зазначено в довідці МСЕК від 03 березня 2015 р., відповідач є інвалідом 2 групи по зору та є працездатним в спеціально створених умовах ( легка надомна праця). Згідно пенсійного посвідчення від 20 квітня 2007р. він є інвалідом з дитинства 2 групи.

За таких обставин колегія суддів не може вважати доведеним доводи, викладені позивачем в суді першої інстанції про те, що відповідач є працездатним, однак не приймає заходів з працевлаштування, оскільки таке не відповідає встановленим обставинам справи та наведеним доказам. Зокрема, в матеріалах справи відсутні відомості, що за місцем постійного проживання відповідача державою створені умови для працевлаштування осіб з проблеми зору, а відповідач ухиляється від такого працевлаштування. Не відповідає обставинам справи також аргументи позивача про те, що відповідач крім пенсійних виплат має додатковий заробіток з ведення підсобного господарства, оскільки надані докази свідчать про наявність такого господарства (незначного розміру) не у відповідача, а у його батьків.

Оскільки при вирішення справи судом неправильно застосовані норми матеріального права, рішення суду в силу п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України необхідно скасувати, постановити нове судове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376,381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23 квітня 2018 року скасувати, ухвалити нове судое рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення та збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

ОСОБА_8

________________________________________________

Повний текст постанови складений 12 липня 2018 року