Справа № 742/2555/17 Провадження № 22-ц/795/700/2018 Головуючий у I інстанції Ільченко О. І. Доповідач - Бечко Є. М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар: Кривопиша Я.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

позивач: ОСОБА_3

відповідач: ОСОБА_4

третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_5

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 березня 2018 року, ухвалене в складі судді Ільченка О.І. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору міни недійсним,

дата складання повного тексту: 02 квітня 2018 року, м.Прилуки,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору міни квартири, укладеного 22 березня 2016 року між нею та ОСОБА_4О, посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №908 та застосувати реституцію, шляхом повернення у власність ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1, а у власність ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 березня 2016 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір міни квартир, за умовами якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_4 належну їй на праві власності двокімнатну квартиру з усіма комунальними вигодами, що знаходиться в АДРЕСА_3 та прийняла у власність від ОСОБА_4 однокімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_4. Вважає, що договір міни укладений на вкрай невигідних умовах саме для неї, адже ринкова вартість належної їй квартири є набагато більшою від ринкової вартості квартири, яка належала відповідачу, однак за домовленістю сторін вартість квартир була прирівняна. Крім того, сама квартира, яку отримала ОСОБА_3 внаслідок міни, була в неналежному для проживання стані. Це все є доказом того, що позивачка в момент укладення договору не могла в повній мірі усвідомлювати дії, які вона вчиняла, не могла достатньо оцінити наслідки укладеного правочину та адекватно оцінити характеристики обєкту нерухомості, який прийняла у власність. Вказує, що на момент підписання договору вона зверталася за медичною допомогою 08 січня 2016 року, 09 січня 2016 року, 29 січня 2016 року, що підтверджується сигнальними листами ЛПЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». Згідно висновку Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті №2 від 10 березня 2016 року хвора ОСОБА_3 заторможена, відповідає односкладно, погано орієнтується в просторі і часі, психічний темп уповільнений, память знижена і їй встановлено діагноз: судинна деменція з наявним психоорганічним синдромом з інтелектуально-мнестичним зниженням. Крім того, в період з 17 по 22 березня 2016 року та з 28 березня по 05 квітня 2016 року вона перебувала на амбулаторному лікуванні в невропатологічному відділенні Прилуцької центральної міської лікарні, а в день укладення договору хвора перебувала на прийому у лікаря і скаржилася на головні болі, головокружіння, нудоту, запаморочення, дратівливість, погіршення памяті, загальну слабкість.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 березня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3

Не погоджуючись з даним рішенням представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на неповне зясування обставин справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин справи. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що суд не взяв до уваги покази судового експерта, в яких останній ніби-то вказує, що необхідно провести додаткові дослідження. Також особа, яка подала апеляційну скаргу звертає увагу, що суд, всупереч вимог ст.110 ЦПК України, висновок судового експерта не оцінив разом з іншими доказами, а підійшов до цієї процедури вибірково, неповно і упереджено. Зазначає, що суд без видалення до нарадчої кімнати відмовив у задоволенні клопотання про призначення додаткової експертизи. Крім того, апелянт звертає увагу, що судом не взято до уваги того факту, що ОСОБА_3 приймала лікарські засоби, які дають побічний ефект з боку психіки, зокрема безсоння, тривога, хвилювання, розлади сну, депресія, сплутаність свідомості, манія, зниження лібідо, апатія, нервовість, аноргазмія, притуплений афект, що не було враховано при проведенні експертизи.

У наданий судом строк представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, просив відмовити у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в повному обсязі. Представник зазначає, що протягом 2016-2017 років ОСОБА_3 вже зверталася до суду з позовами про розірвання договору міни квартири від 22 березня 2016 року. При розгляді даних справ було встановлено, що саме вона була ініціатором укладення даного договору, оплатила послуги нотаріуса, перевезення меблів та бажання переїхати мотивувала тим, що хоче жити ближче до доньки, при посвідченні договору волевиявлення сторін було вільним, вони діяли добровільно, розуміли значення своїх дій та правові наслідки договору міни. Крім того ОСОБА_3 перед укладенням договору оглянула квартиру ОСОБА_4 Повну дієздатність позивачки при укладенні договору підтвердила і приватний нотаріус, яка зазначила, що ОСОБА_3 була повністю дієздатною, адекватною, її волевиявлення було вільним, на погане самопочуття не скаржилась. Дієздатність позивачки підтвердив свідок ОСОБА_6, який оглядав її як лікар в день укладення договору, а також підтверджується висновком судової експертизи. Представник вважає, що стороною позивача не доведено, що в момент укладення спірного договору ОСОБА_3 не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

У відзиві приватний нотаріус ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що до посвідчення договору міни квартир нею встановлювалась дієздатність сторін правочину шляхом безпосереднього спілкування з ними та візуального огляду осіб. ОСОБА_3 була повністю дієздатною, адекватною, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі. Зовнішні ознаки нездужання, якогось психічного захворювання або нерозуміння ОСОБА_3 наслідків своїх дій при спілкуванні з нею виявлені не були. Сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності ОСОБА_3 не виникла, на погане самопочуття вона не скаржилась, чітко відповідала на запитання та повідомила, що вона оглядала квартиру належну ОСОБА_4, ознайомлена з її станом та бажає здійснити цей обмін, який був безоплатним. Приватний нотаріус також повідомила, що у позивачки додатково зясовувала, чи розуміє вона, що погіршує умови свого проживання, на що ОСОБА_3 повідомила, що розуміє, але хоче проживати ближче до доньки. Донька позивачки також була присутня при посвідченні договору міни, з її боку не було ніяких заяв про погане самопочуття та/або діагнози її матері.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 березня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір міни квартир, за умовами якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_3, яка прийняла у власність однокімнатну квартиру №7 з усіма комунальними вигодами, що по вул.Ярмарковій, 41/2 в м.Прилуки, в обмін на належну їй двокімнатну квартиру №11 з усіма комунальними вигодами, що по вул.Київській, 174 в м.Прилуки. Однокімнатна квартира має житлову площу 15,37 кв.м., загальна площа 29,1 кв.м. Двокімнатна квартира має житлову площу 23,3 кв.м., загальна площа 41,8 кв.м. Грошова доплата жодною зі сторін іншій стороні за цим договором міни не здійснюється. При цьому в договорі зазначено, що ринкова вартість однокімнатної квартири склала 164372 грн., а ринкова вартість двокімнатної квартири 280684 грн. хоча сторони визначили, що вартість квартир буде рівною 280684 грн. (а.с.11-12).

Згідно копії сигнальних листків ЛПЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради від 08 січня 2016 року, 09 січня 2016 року та 29 січня 2016 року та копії карт виклику швидкої медичної допомоги, ОСОБА_3 викликала швидку допомогу через підвищений тиск (а.с.13, 101-106).

З копії консультативного висновку від 10 березня 2016 року, виданого лікарем ОСОБА_7 Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті №2, ОСОБА_3 встановлено діагноз: судинна деменція з наявністю психоорганічного синдрому з інтелектуально-мнестичним зниженням (а.с.14). Вбачається також, що позивач зверталась за консультативною допомогою одноразово до лікаря-невропатолога (а.с.108-109)

З копії амбулаторної картки ОСОБА_3 вбачається, що 22 березня 2016 року вона була на прийомі у невролога та скаржилась на головні болі, головокружіння, нудоту, запаморочення, дратівливість, поганий сон, погіршення памяті, загальну слабкість. Та їй встановлено діагноз: Гіпертонічна енцефалопатія ІІ ступеню з когнітивними розладами, вестибуло-атаксичний, церебростенічний синдром (а.с.15-18).

З копії висновку лікаря ОСОБА_8 від 14 серпня 2017 року, враховуючи те що у матері ОСОБА_3І була діагностована хвороба Альцгеймера, з найбільшою вірогідністю у неї саме ця патологія. Рекомендована консультація психіатра для уточнення діагнозу (а.с.20).

Відповідно копії висновку лікаря ОСОБА_9 Національного військово-медичного клінічного ордена червоної зірки центру «ГВКГ» МО України клініка психіатрії з палатами для наркологічних хворих від 14 серпня 2017 року, ОСОБА_3 встановлено діагноз: первинна дегенеративна деменція по типу Альцгеймера (а.с.19).

Відповідно до копії консультативного висновку спеціаліста Київської міської психоневрологічної лікарні №2 від 16 серпня 2017 року ОСОБА_3 встановлено діагноз: органічне враження головного мозку судинного ґенезу з вираженим когнітивним зниженням, психоорганічний синдром. (а.с.28)

Відповідно копії консультативного висновку, виданого 01 лютого 2016 року ОСОБА_3 встановлено діагноз: Стан після гіпертензивного кризу, ГХ І-ІІ ст., 2 ступінь, ризик високий. Невеликий пролапс обох стулок НК з невеликою МНд. СН О-І ст. (а.с.49)

Згідно довідки КЛПЗ «Прилуцька центральна міська лікарня» №01-14/686 від 26 вересня 2017 року, ОСОБА_3 протягом березня 2016 року на стаціонарному лікуванні у відділеннях лікарні не перебувала (а.с.98).

Згідно висновку обстеження МРТ головного мозку від 25 вересня 2017 року, у ОСОБА_3 ознаки вогнищевих змін головного мозку, як проявів дисциркулярної енцефалопатії, атрофічного процесу (а.с.118).

В той же час довідками №302 від 18 грудня 2017 року психоневрологічного відділення поліклініки Прилуцької центральної міської лікарні та №24-07/25 від 04 січня 2018 року Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні, ОСОБА_3 на обліку у лікаря психіатра не перебуває та за допомогою не зверталася (а.с.144, 146).

З метою повного та достовірного встановлення обставин справи судом першої інстанції було призначено судово-психіатричну експертизу, за результатами проведення якої надано Висновок №67 від 09 лютого 2018 року з якого вбачається, що ОСОБА_3 за своїм психічним станом на момент укладання договору міни квартири 22 березня 2016 року могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на цей час (а.с.149-154)

Дані обставини належним чином досліджені судом першої інстанції. Додаткових доказів апеляційному суду надано не було.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не доведено та судом не встановлено, що на момент укладення спірного договору ОСОБА_3 не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, що підтверджується висновком експертизи, а тому відсутні правові підстави, визначені ч.1 ст.225 ЦК України для визнання договору міни квартир від 22 березня 2016 року недійсним, а отже у задоволенні позову необхідно відмовити. Крім того, суд прийняв до уваги і той факт, що підписання договору відбувалося у присутності повнолітньої дочки позивачки, яка жодним чином не виказувала в той період, зауважень з приводу необдуманих дій її матері.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який узгоджується з матеріалами справи та приписами законодавства.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 ЦК України, передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

Згідно розяснень, викладених у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2011 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Тобто правила ст.225 ЦК поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове зворушення тощо).

Враховуючи те, що позивачка, під час підписання спірного договору міни усвідомлювала значення своїх дій, що достовірно встановлено не лише висновком експерта, а й копією амбулаторної картки ОСОБА_3, поясненнями свідка лікаря невролога ОСОБА_6, поясненнями приватного нотаріуса ОСОБА_5, колегією суддів зроблено висновок, що фактично позивачка могла керувати своїми діями та розуміла значення своїх дій при підписанні вказаного договору міни.

Доводи апеляційної скарги, що суд не взяв до уваги покази судового експерта, в яких останній вказує, про необхідність проведення додаткових досліджень, ґрунтуються на невірному тлумаченні слів експерта представником. Заслухавши пояснення експерта, встановлено, що відповідаючи на питання про влив препаратів Мемма, Кардіомагній Ерідон (рісперон) на психічний стан, експерт пояснив, це складне питання, в амбулаторних умовах визначити це неможливо, потрібно робити аналізи, концентрацію препарату в крові, сечі та що не доведено, що позивачка їх вживала.

Крім того особа, яка подала апеляційну скаргу звертає увагу, що судом не взято до уваги той факт, що ОСОБА_3 приймала лікарські засоби, які дають побічний ефект з боку психіки, зокрема безсоння, тривога, хвилювання, розлади сну, депресія, сплутаність свідомості, манія, зниження лібідо, апатія, нервовість, аноргазмія, притуплений афект, що не було враховано при проведенні експертизи.

Доводи апеляційної скарги, що судом не взято до уваги той факт, що ОСОБА_3 приймала лікарські засоби, які дають побічний ефект з боку психіки також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки при огляді лікарем в день укладання договору міни, проявів психічних розладів у позивачки не встановлено. Також при зверненні до лікарі в день укладання договору не встановлено підвищення тиску в позивачки. Вбачається, що судом першої інстанції було взято до уваги не лише висновок експерта, а й пояснення лікаря, який оглядав ОСОБА_3 в день укладення договору та інші медичні документи, надані стороною позивачки, тому доводи апеляційної скарги про вибірковість, неповноту і упередженість суду першої інстанції не приймаються до уваги.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у звязку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Враховуючи, що ухвалою судді Апеляційного суду Чернігівської області від 15 травня 2018 року було зупинено дію рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 березня 2018 року, також слід поновити дію рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 березня 2018 року залишити без змін.

Відновити дію рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору міни недійсним.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 липня 2018 р.

Головуючий:Судді: