Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 162/1026/16-ц

провадження № 61-35893св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_2,

заінтересовані особи: управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області, Дольська сільська рада Любешівського району Волинської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області, яка підписана представником ОСОБА_3, на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року у складі судді: Глинянчука В. Д. та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Грушицького А. І., Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області, Дольська сільська рада Любешівського району Волинської області.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 народилася та проживає у селі Шлапань Любешівського районуВолинської області. З 1985 по 1990 роки заявник навчалась у Луцькому педагогічному інституті імені Лесі Українки, у зв'язку з цим вона була прописана та проживала у час навчання у гуртожитку у м. Луцьку по вул. Ворошилова. Проте ОСОБА_2 не може документально підтвердити факт її проживання у період літніх канікул у с. Шлапань Любешівського району Волинської області. Цей населений пункт законодавством віднесено до зони радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, встановлення вказаного факту матиме значення для реалізації її прав як постраждалої від цієї катастрофи.

У зв'язку із цим ОСОБА_2 просила ухвалити рішення про встановлення факту її проживання у с.Шлапань Любешівського району Волинської області у період з 02 липня по 31 серпня 1986 року, з 12 липня по 31 серпня 1987 року, з 20 червня 1988 року по 31 серпня 1988 року, з 05 липня по 31 серпня 1989 року.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року заяву задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, у періоди з 02 липня 1986 року по 31 серпня 1986 року, з 12 липня 1987 року по 31 серпня 1987 року, з 20 червня 1988 року по 31 серпня 1988 року, з 05 липня 1989 року по 31 серпня 1989 року у зоні радіоактивного забруднення (гарантованого добровільного відселення) внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС: у селі Шлапань Любешівського району Волинської області.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_2 надано належні та допустимі докази того, що вона у період з 02 липня 1986 року по 31 серпня 1986 року, з 12 липня 1987 року по 31 серпня 1987 року, з 20 червня 1988 року по 31 серпня 1988 року, з 5 липня 1989 року по 31 серпня 1989 року проживала у зоні радіоактивного забруднення (гарантованого добровільного відселення) внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС: у с. Шлапань Любешівського району Волинської області, і задоволення заяви необхідне для реалізації її прав як особи, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 20 лютого 2017 року апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області відхилено. Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що встановлення факту проживання заявника на території радіоактивного забруднення має юридичне значення, оскільки впливатиме на вирішення питання про призначення пенсії згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Оскільки неможливо підтвердити факт проживання заявника у конкретному населеному пункті шляхом отримання довідки органу місцевого самоврядування у зв'язку з реєстрацією у іншому населеному пункті за місцем навчання, звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення є ефективним засобом юридичного захисту в розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У березні 2017 року управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області через представника ОСОБА_3 подало касаційну скаргу на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 лютого 2017 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення і ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди порушили частину третю статті 213, статтю 235, частину другу статті 256 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржених рішень), статті 11, 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Суди не з'ясували факт чи проводилася практика студентів у період з 1985-1990 роки під час навчання у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки. Суд першої інстанції не взяв до уваги клопотання про перенесення судового засідання, чим позбавив можливості скористатися процесуальними правами. Вважає, що довідка про період проживання на територіях радіоактивного забруднення має видаватися органами місцевого самоврядування, а не шляхом встановлення факт в окремому провадженні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У квітні та травні 2017 року ОСОБА_2 надіслала заперечення на касаційну скаргу, в яких просить оскаржені рішення залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Заперечення мотивовані тим, що спору про право у цій справі не існує, тому ця справа повинна розглядатися в окремому провадженні. Вказує, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення не замінює довідку про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, а є підставою для її отримання.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Відповідно до статті 234 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржених рішень) суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно частини шостої статті 235 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржених рішень) якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМ Української РСР № 106 від 23 липня 1991 року «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» с. Шлапань Любешівського району Волинської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Посилання у касаційній скарзі про те, що згідно статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають на забруднених територіях, є довідки про період проживання на цих територіях, тому ця справа непідвідомча суду, є необґрунтованим. Оскільки рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають відповідні органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно з частинами першою та другою статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції апеляційний суд не врахував, що рішення суду першої інстанції прийняте тільки на підставі показань, допитаних в суді першої інстанції свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Разом з тим не з'ясовано чи проводилася літня практика студентів у період з 1985-1990 роки під час навчання у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права (частина третя статті 411 ЦПК України). Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржену ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2017 року зупинено виконання рішення Любешівського районного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі. Оскільки скарга задоволена частково, а справа передається на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, то підстави для поновлення виконання рішення Любешівського районного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області, яка підписана представником ОСОБА_3, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 лютого 2017 року скасувати.

Справу № 162/1026/16-ц передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило