Справа № 465/7803/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/6275/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5, представників третьої особи ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8, ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 05 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності, виділ частки та визначення порядку користування земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_4 з участю третьої особи: ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності, виділ частки та визначення порядку користування земельною ділянкою, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження ОСОБА_9 належною їй на праві спільної часткової власності частиною житлового будинку АДРЕСА_1 у м.Львові, в розмірі 17,75 кв.м., шляхом зобов'язання ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_4 звільнити її; виділити ОСОБА_9 в натурі належну їй на праві спільної часткової власності, в розмірі 70,25 кв.м., будинку АДРЕСА_1 визначити порядок користування земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_9 на праві власності, за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_9 та ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_4.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачу належить на праві приватної власності 27/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 що становить 52,5 кв.м. Зазначена частина житлового будинку належить позивачу на підставі договору дарування від 10.10.1997 року. Крім того, ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті матері, належить ше 1/2 від 23/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 у м.Львові, що становить 17,75 кв.м. Загальна площа будинку становить 88,0 кв.м., що підтверджується технічним паспортом даного будинку. Відтак, позивач є власницею 70,25 кв.м. житлового будинку АДРЕСА_1

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.03.2015 року та 18.03.2015 року, позивачу належить на праві приватної власності земельні ділянки, розміри часток яких становлять відповідно - 23/50 (0,0232 га) та 27/50 (0,0365 га).

Вказує, що відповідачам ОСОБА_8 та ОСОБА_4 належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку спадкової трансмісії після смерті батька - ОСОБА_10 по 1/4 від 23/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 у м.Львові, що становить по 8,87 кв.м. кожному. Відтак, сукупно їм належить 17,75 кв.м. Відповідачі разом з матір'ю ОСОБА_5 займають 35,5 кв.м., з яких 17,75 кв.м. належить позивачу на праві спільної власності в порядку спадкування за законом. Зазначає, що своїм незаконним проживанням на її частину вказаного будинку, відповідачі порушують її право приватної власності, право на користування та розпорядження її часткою. Крім того, відповідачі створюють позивачу перешкоди у доступі до земельної ділянки, яка належить позивачу на праві приватної власності.

В продовж розгляду справи, представником позивача неодноразово подавалися заяви про уточнення позовних вимог. Так, згідно з заяви про уточнення позовних вимог від 16.05.2017 року позивач просить встановити на частину земельної ділянки, яка належить ОСОБА_9 на праві власності, платне право сервітуту для ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на земельну ділянку, площею 138,6 кв.м., для проходу, проїзду та ремонту належних їм приміщень в житловому будинку АДРЕСА_1, до вбиральні "У" та гаражу "Б", відповідно до опису, зазначеного у ч.2 Висновку №239/16 судової інженерно-технічної експертизи, складено 10.08.2016 року в розмірі 12 495,47 грн. за рік; стягувати щорічно з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 плату за сервітутне землекористування площею 138,6 кв.м. для проходу, проїзду та ремонту належних їм приміщень в житловому будинку АДРЕСА_1 - в розмірі по 6 247,7 грн. (шість тисяч двісті сорок сім гривень сімдесят копійок) з кожного; щомісячно з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 плату за користування житловим приміщенням за адресою - м.Львів, АДРЕСА_1 , площею 7,65 кв.м., яке належить на праві власності ОСОБА_9, в розмірі 500 (п'ятсот) гривень; стягнути щомісячно з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 плату за користування житловим приміщенням за адресою - м.Львів, АДРЕСА_1, площею 7,65 кв.м., яке належить на праві власності ОСОБА_9, в розмірі 500(п'ятсот) гривень; стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_9 1/2 частину витрат за проведення судової інженерно-технічної експертизи Інститутом судових експертиз та права, що становить суму 4 459,0 грн (чотири тисячі чотириста п'ятдесят дев'ять гривень 00 копійок).

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 05 вересня 2017 року позов ОСОБА_9 задоволено.

Встановлено на частину земельної ділянки площею 138, 6 кв.м., яка належить ОСОБА_9 на праві власності, платне право сервітуту для ОСОБА_8 та ОСОБА_4 для проходу, проїзду та ремонту належних їм приміщень в житловому будинку та до вбиральні "У" і гаражу "Б", співвласниками яких вони є, з геометричними розмірами по периметру за рухом годинникової стрілки: ділянка для проходу та проїзду - 2,64 м., 5,05 м., 12,70 м., 3,08 м.,1,66 м., 3,08 м.., 9,31 м., 1,74 м., 2,40 м., 4,58 м., 5,30 м., 35,70 м. та ділянка для ремонту будівлі - 1,00 м., 4,67 м.,1,66 м., 3,15 м., 5,60 м., 4,60 м., 3,15 м., 1,66 м., 2,76 м. належних їм приміщень в житловому будинку АДРЕСА_1, до вбиральні "У" та гаражу "Б" .

Вирішено стягувати щорічно з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 плату за сервітутне землекористування площею 138,6 кв.м. для проходу, проїзду та ремонту належних їм приміщень в житловому будинку АДРЕСА_1 - в розмірі по 6 247,7 грн. (шість тисяч двісті сорок сім гривень сімдесят копійок) з кожного.

Вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 плату за користування житловим приміщенням за адресою - м. АДРЕСА_1 , площею 7,65 кв.м., яке належить на праві власності ОСОБА_9, в розмірі 500 (п'ятсот) гривень.

Вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 плату за користування житловим приміщенням за адресою - м. АДРЕСА_1, площею 7,65 кв.м., яке належить на праві власності ОСОБА_9, в розмірі 500(п'ятсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_9 1/2 частину витрат за проведення судової інженерно-технічної експертизи Інститутом судових експертиз та права, що становить суму 4 459,0 грн. (чотири тисячі чотириста п'ятдесят дев'ять гривень 00 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_9 487,20 грн. судового збору.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку 20 вересня 2017 року оскаржили відповідачі: ОСОБА_8 і ОСОБА_4. Вважають рішення суду незаконним та необгрунтованим. Вважає, що в експертному висновку експертом не враховано вимоги ст. 120 Земельного кодексу України та ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень". Встановлення платного сервітуту на частину земельної ділянки площею 138,6 кв.м., яка належить ОСОБА_9 на праві приватної власності не відповідає вимогам чинного законодавства та інтересам відповідачів. Вважають висновок №239/16 судової інженерно-технічної експертизи неповним та таким, що викликає сумнів у його повноті та об"єктивності. Стверджують, що судом не встановлено, чи вони користуються земельною ділянкою стосовної якої встановлено платний сервітут. В апеляційній скарзі просять рішення суду скасувати в частині стягнення витрат зазначених в резолютивній частині рішення.

12 лютого 2018 року від представника позивача - ОСОБА_11 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_4, де зазначає, що при проведенні експертизи було застосовано та використано вісі необхідні нормативі акти та документи, враховуючи інтереси відповідачів. Звертає увагу, що судом першої інстанції здійснено належне дослідження усіх доказів, а факт користування відповідачами приміщень загальна площа яких становить 35,5 кв.м. підтверджується поверхневою площею приміщення, поясненнями відповідачів та їх представника даних в судовому засіданні. Позивач вважає оскаржуване рішення законним, обгрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_4 слід залишити без задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 10.10.1997 року ОСОБА_12 подарувала, а ОСОБА_9 прийняла у дар 27/50 частин цегляного житлового будинку разом з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться у АДРЕСА_1

Згідно копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_9 на праві приватною спільної часткової власності володіє житловим будинком по вулХолоднояріській у м.Львові.

Разом з тим. відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_9 належить 1/2 частка спадкового майна, що складається з 23/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.03.2015 року на праві спільної часткової власності ОСОБА_9 належить 23/50 земельної ділянки, що становить 0,0588 га. Підставою право власності є свідоцтво про право на спадщину, за заповітом, серія та номер:339, виданий 10.03.2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорним І.Ю.

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.03.2015 року на праві спільної часткової власності ОСОБА_9 належить 27/50 земельної ділянки, що становить 0,0588 га. Підставою виникнення права власності є: рішення Франківського районного суду м.Львова від 16.02.2015 року, державний акт на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1, виданий 30.05.2000 року Департаментом землеустрою та планування забудови міста Львівська міська рада народних депутатів.

Згідно висновку №239/16 судової інженерно-технічної експертизи від 10.08.2016 року встановлено відповідно до вимог Державних будівельних норм (п.2.22 ДБН В.2.2-152005 "Житлові будинки. Основні положення") надати можливі варіанти реального розподілу житлового будинку по АДРЕСА_1 у м.Львові між ОСОБА_9 та ОСОБА_8, ОСОБА_4 відповідно до їх часток у майні не надається можливим.

Крім того, судовим експертом ОСОБА_14 пропонується на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_9 встановити право сервітуту для ОСОБА_15 та ОСОБА_4, згідно ст. 99 Земельного кодексу України, для проходу, проїзду та ремонту належних їм приміщень в житловому будинку та до вбиральні "У" і гаражу "Б" співвласниками яких вони є.

Частина земельної ділянки ОСОБА_9 на яку пропонується встановити право сервітуту для ОСОБА_8 та ОСОБА_4 має площу 138,6 кв.м. та геометричні розміри по периметру за рухом годинникової стрілки: ділянка для проходу та проїзду - 2,64м., 5,05м., 12,70м., 3,08м., 1,66м., 3,08м., 9,31м., 1,74м., 2,40м., 4,58м., 5,30м., 35,70м. та ділянка для ремонту будівлі - 1,00м., 4,67м., 1,66м., 3,15м., 5,60м., 4,60м., 3,15м., 1,66м., 2,67м.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, судовий експерт ОСОБА_14 свій висновок підтримав, та додатково пояснив, що це є оптимальний варіант для забезпечення потреб власників.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про встановлення платного сервітуту, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що для ОСОБА_15 та ОСОБА_4, згідно ст. 99 Земельного кодексу України, для проходу, проїзду та ремонту належних їм приміщень в житловому будинку та до вбиральні "У" і гаражу "Б" співвласниками яких вони є слід встановити земельний сервітут щодо земельної ділянки, що перебуває у користуванні та власності ОСОБА_9

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України та ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно ст.317 ЦПК України, власникові належить право володіння ,користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Земельна ділянка загальною площею 0.0588 га кадастровий номер :07:002:0102, що розташована за адресою: Львівська область, м.Львів, АДРЕСА_1 належить ОСОБА_9 і її ринкова вартість згідно звіту в стислій формі №СК150131-208 від 31.01.2015 року становить 714027 грн., а у відповідачів відсутня частка на право власності на згадану земельну ділянку.

Частина земельної ділянки ОСОБА_9 на яку було запропоновано експертом встановити право сервітуту для ОСОБА_8 та ОСОБА_4 має площу, 138, 6 кв.м., тобто 24,83 відсотки від всієї площі земельної ділянки, що належить ОСОБА_9

Згідно з ч. 1 ст. 401 ЦК України користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Право користування чужою земельною ділянкою полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів; забезпечення водопостачання, меліорації тощо (ст. 99 ЗК України ).

Виходячи з наведеного, обов'язковою умовою встановлення сервітуту є певна потреба у користуванні чужим майном та відсутність можливості у задоволенні цієї потреби іншим способом, як встановлення сервітуту з конкретним землекористувачем.

Оскільки у відповідачів є потреба для проходу, проїзду та ремонту належних їм приміщень в житловому будинку та до вбиральні "У" і гаражу "Б" співвласниками яких вони, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про встановлення платного земельного сервітуту з ціною менше 1 відсотка на рік від вартості земельної ділянки для кожного з відповідачів.

Окрім цього, відповідно до правовстановлюючих документів та висновку №239/16 судової інженерно-технічної експертизи від 10.08.2016 року, загальна площа будинку АДРЕСА_1 становить 88,0 кв.м., на ідеальні частки співвласників припадає: ОСОБА_9 77/100 ід.ч. - 67,8 кв.м., ОСОБА_16 23/200 ід.ч. - 10,1 кв.м. та ОСОБА_4 23/100 ід.ч. - 10,1 кв.м. загальної площі житлового будинку, в той час як приміщення яке займають відповідачі має 35,5 кв.м., тобто, кожний з них додатково користується площею позивача по 7,65 кв.м.

Згідно п.1 ст. 162 ЖК УРСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Оскільки сторони не дійшли згоди, щодо користування житловим приміщенням, частина якого належить позивачу, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність стягнення з кожного з відповідачів щомісячну плату на користь позивача за користування житловим приміщенням в загальну площу якого входить площа позивача, за користування 7,65 кв.м. в розмірі 500 грн. з кожного користувача, тобто ОСОБА_8 та ОСОБА_4

Слід зазначити, що відповідачі не погоджуючись з висновками проведеної експерти не скористалися свої правом на проведення експертизи за їх клопотання.

Покликання апелянтів на те, що сума визначена судом яка підлягає оплаті позивачу становить більше 2/3 прожиткового мінімуму не може бути підставою для обмеження позивача у його правах, щодо права власності на земельну ділянку та житлове приміщення належне йому.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8, ОСОБА_4 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 05 вересня 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 05 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 липня 2018 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк