Справа 629/4316/17
Номер провадження 2/629/227/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 жовтня 2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лозова Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -
Позивач в судове засідання не зявилася, але на адресу суду надала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Крім цього, просила в разі неявки відповідача по справі ухвалити заочне рішення, наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі.
Відповідач повторно в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать зворотне поштове повідомлення та довідка про доставку СМС-повідомлення про вручення судової повістки, причину неявки суду не повідомив.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 лютого 1994 року, який був розірваний 01 жовтня 2012 року на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області.
В період шлюбу ними були придбане майно, яке згідно рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 вересня 2014 року було розділено між сторонами. Так, згідно даного рішення за позивачем було визнано право власності на автомобіль марки «Oрel», державний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску, вартістю 115300 гривень. Даний автомобіль на підставі заочного рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року був витребуваний у відповідача по справі та його зобовязано передати ОСОБА_1 спірний автомобіль на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 вересня 2014 року.
Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. 23 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Докази, подані учасниками справи на підтвердження своїх вимог чи заперечень, повинні відповідати вимогам, передбаченим статтями 77-80 ЦПК України і бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.
Виходячи зі змісту матеріально-правових вимог та обставин, що обґрунтовують звернення до суду із даним позовом, предметом спору є відшкодування шкоди, яка на думку позивача, спричинена діями відповідача.
Сторони у справі не оспорюють, що дійсно мав місце факт користування відповідачем автомобілем, належним позивачу. Відповідач зазначив в клопотанні, що автомобіль в 2013 році було знищено пожежею, про що свідчить акт про пожежу від 18.07.2013 року, з якого вбачається, що в автомобілі «Oрel», державний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску сталася пожежа та пожежею знищено електромережу автомобіля. Тому позиція відповідача не може бути взята судом до уваги, оскільки відповідач суду не повідомив з чиєї вини автомобіль прийшов до непридатного стану, не надав доказів на підтвердження своїх заперечень стосовно стягнення матеріальної та моральної шкоди. Суд критично розцінює таку позицію відповідача ОСОБА_2 як спосіб уникнення від відшкодування спричиненої позивачу шкоди.
Тобто суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між учасниками справи позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 - породжують деліктне зобовязання, яке виникає із заподіяння шкоди внаслідок порушення майнових прав і мета яких забезпечення поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди.
Загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди врегульовано положеннями Глави 82 Розділу ІІІ Книги пятої ЦК України. Зокрема, за загальним правилом, визначеним ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для відшкодування шкоди за цією правовою нормою, необхідним є доведення таких факторів - неправомірність поведінки особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої заподіяно шкоду, якщо її завдавач був уповноважений на такі дії; наявність самої шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майнового або немайнового характеру. Шкода в такому випадку, є не лише обовязковою умовою, але й мірою відповідальності, оскільки за загальним правилом, відображає грошову оцінку майнових та немайнових втрат потерпілого; причинно-наслідковий звязок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода виступає обєктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, і обовязково повинна бути вина завдавача шкоди, яка може виражатись як у формі умислу, так і формі необережності. Наявність всіх перелічених умов в їх сукупності є обовязковим для ухвалення рішення про відшкодування шкоди, і в силу ст. 81 ЦПК України, обовязок щодо їх доведення законом покладено на позивача. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.
В судовому засіданні належними, допустимим і достовірними доказами встановлено, що відповідач ОСОБА_2 неправомірно користувався належним позивачу ОСОБА_1 автомобілем «OPEL», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року виписку. Внаслідок його неправомірних дій було заподіяно шкоду зазначеному автомобілю він був приведений у такий стан, коли його подальша експлуатація за призначенням була неможливою. Грошова оцінка майнових втрат позивача за спричинену відповідачем шкоду встановлена згідно рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.09.2014 року та складає 115300 гривень.
Крім того, в ході судового розгляду встановлений і причинно наслідковий звязок між поведінкою відповідача ОСОБА_2, який не бажав повертати позивачу належний їй автомобіль, та шкодою, спричиненою позивачу, оскільки саме відповідач привів автомобіль у непридатний до використанням стан.
Тобто в судовому засіданні встановлена наявність всіх передбачених умов в їх сукупності для ухвалення рішення про відшкодування шкоди.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. У разі якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалась позивач як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд знаходить підстави для задоволення позову, оскільки із встановлених в судовому засіданні фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні належними, допустимими і достовірними доказами доведено, що саме діями відповідача ОСОБА_2 їй спричинено матеріальні збитки в розмірі 115300 гривень, тому предявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню та стягненню з відповідача саме встановленого в судовому засіданні розміру спричиненої шкоди.
Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.
Частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 1, 2 п. 2, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Враховуючи, що в результаті безпідставного користування відповідачем належного позивачу майна, транспортний засіб отримав механічні пошкодження та його повернення позивачу в натурі наразі є неможливим, суд приходить до висновку що позивач зазнала моральної шкоди, яка не може бути відшкодована самим лише визначенням такого порушення та стягненням на її користь грошового відшкодування вартості майна, а тому позивач має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи позивач звільнена від сплати судового збору у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки вона є інвалідом ІІ групи, а тому суд вважає за доцільне стягнути з відповідача по справі судовий збір на користь держави у розмірі 2915 гривень.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 76, 78, 81, 82, 95, 141, 263-268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 30 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, громадянка України, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт серії МК 124959, виданий Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області 30 квітня 1996 року, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 73.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянин України, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, паспорт серії МН 494931, виданий Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області 30.01.2003 року, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (колишня вул. Комсомольська), б. 15

Суддя Н.А. Смірнова