КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/7826/18
Провадження № 2/520/5166/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Шевчук В.О.,

за участю сторін та їх представників:

представник позивача ОСОБА_2, діюча на підставі ордеру та витягу з договору про надання правової допомоги;

відповідач - ОСОБА_3;

представник відповідача ОСОБА_4, діючий на підставі довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_5

до ОСОБА_3

про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2018року ОСОБА_5 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3, в якій просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, серії ААА №483419 від 02 жовтня 1996року на користь ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Девятої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №22166, номер у спадковому реєстрі 62305702, а також стягнути з ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_5 посилається на те, що 22.01.2018року помер її батько - ОСОБА_6, після смерті якого вона звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу №62305702.

Від цього нотаріуса, як зазначає позивач, вона дізналася, що її батько заповів усе своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що могло належати йому на день смерті і на що він за законом мав би право - ОСОБА_3. Заповіт на користь ОСОБА_3 був зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №22166, номер у Спадковому реєстрі 62305702 та посвідчений 02.10.1996року державним нотаріусом Девятої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7.

Однак, позивач вважає, що заповіт не відповідає чинному, на той час, законодавству і має бути визнаний недійсним, оскільки текст заповіту був складений з порушенням вимог до нотаріальної форми заповіту, що є достатньою підставою для визнання цього заповіту недійсним.

Так, позивач стверджує, що у заповіті маються виправлення кульковою ручкою у імені та по батькові спадкоємиці, та не вказана дата та місце її народження.

Позивач зазначає, що у заповіті ОСОБА_6 немає ніяких відомостей про дату та місце народження спадкоємиці ОСОБА_3, до того ж у заповіті наявні виправлення кульковою ручкою, а саме: прізвище спадкоємиці виправлено з «Сорьогіній» на «Серьогіній», імя спадкоємиці надруковано з пробілом знизу «ОСОБА_3 і» замість «Люсі», що є недопустимим і порушує вимоги до нотаріальної форми заповіту та, відповідно, є підставою недійсності заповіту.

З урахуванням викладеного, вважаючи, що наявність в нотаріальному документі таких грубих помилок викликає обґрунтовані сумніви у дійсності та юридичній силі цього заповіту, з посиланням на п. 17 розділу 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України (в редакції від 14 червня 1994року, яка діяла на момент складання оспорюваного заповіту), ст. 48 ЦК Української РСР (в редакції від 18 липня 1963року, яка діяла на момент складання оспорюваного заповіту), ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про визнання значеного заповіту недійсним.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 11.07.2018року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Витребувано у Одеського державного нотаріального архіву належним чином завірену копію заповіту ОСОБА_6, посвідченого 02.10.1996року державним нотаріусом Девятої Одеської нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №22166, номер у спадковому реєстрі №62305702, серії ААА №483419; витяг про реєстрацію заповіту ОСОБА_6 у спадковому реєстрі; належним чином завірені копії документів, що стали підставою для нотаріального посвідчення заповіту ОСОБА_6, посвідченого 02.10.1996року державним нотаріусом Девятої Одеської нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №22166, номер у спадковому реєстрі №62305702, серії ААА №483419.

Крім того, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.07.2018року було частково задоволено заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову. Заборонено приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 (65111, АДРЕСА_1) вчиняти будь-які нотаріальні дії, зокрема,оформлювати та видавати свідоцтво про право на спадщину, щодо спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, померлого 27 січня 2018року, актовий запис №1001 від 28 січня 2018року.

16.08.2018року від представника відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 у повному обсязі з наступних підстав.

Так, в обґрунтування наданого відзиву представник відповідача посилається на те, що дійсно, в заповіті є виправлення у «прізвище», але відповідно до пункту 17 Розділу II, Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року, дописки і виправлення повинні бути застережені нотаріусом перед підписом відповідних осіб (учасників угод та інших осіб, які підписали угоду, заяву та ін.) і повторені в кінці посвідчувального напису. При цьому виправлення мають бути зроблені так, щоб усе помилково написане, а потім закреслене, можна було прочитати.

На думку представника відповідача, в зазначеній вище інструкції не вказано, яким чином має бути зроблено виправлення, тому виправлення кульковою ручкою не заборонені.

Також представник відповідача вказує, вимоги до заповіту перелічені у п.п. 82 - 88-1 Розділу III Правила вчинення окремих видів нотаріальних дій Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року, і в перелічених пунктах вимог до написання особи спадкоємця таких як: адреса, дата народження, місце народження не наведено.

Крім того, представник відповідача вважає, що в написанні імя спадкоємця пробілу немає, а візуальне сприйняття великої відстані між літерами «с» та «і» обумовлена особливими властивостями друкарської машинки на якій був виконаний заповіт, такий самий візуальний пробіл є також в інших словах і особливо кидається в очі при збігу літер «с» та «і», наприклад в слові «ОСОБА_2 і», а також те, що пробіл між словами в зазначеному заповіті втричі перевищує відстань між літерами «с» та «і», тому казати, що в імені спадкоємиця в заповіті ОСОБА_6, серії ААА №483419 від 02 жовтня 1996року є пробіл, неможливо.

З урахуванням викладеного, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

22.08.2018року від представника позивача до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що згідно п. 17 Розділу II Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994року, дописки і виправлення повинні бути застережені нотаріусом перед підписом відповідних осіб (учасників угод та інших осіб, які підписали угоду, заяву та ін.) і повторені в кінці посвідчувального напису. При цьому виправлення мають бути зроблені так, щоб усе помилково написане, а потім закреслене, можна було прочитати.

Таким чином, на думку представника позивача, у п. 17 Розділу II Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року чітко вказано яким чином мають бути зроблені виправлення - помилково написана літера повинна бути спочатку закреслена, щоб прізвище можна було прочитати, а узаповіті ОСОБА_6 від 02.10.1996року у прізвищі спадкоємиці помилково написана літера не закреслена, а наведена кульковою ручкою зверху, що не дає можливості прочитати саму помилку, виправлення та взагалі прізвище спадкоємиці та викликає обґрунтовані сумніви у дійсності та юридичній силі цього заповіту.

Крім того, представник позивача вказує, що заповіт - це одностороння угода, в якій викладено особисте розпорядження громадянина щодо переходу на випадок його смерті права власності на належне йому майно до інших осіб, тому на заповіт, як односторонню угоду, розповсюджуються вимоги щодо тексту нотаріально посвідчуваних угод, а отже і п. 17 Розділу II Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року.

На думку представника позивача, твердження відповідача, що в написаному у заповіті імені спадкоємиці пробілу не має, а візуальне сприйняття великої відстані між літерами «с» та «і» обумовлена особливими властивостями письмової машинки, на якій був виконаний заповіт, є лише припущеннями, так як на підтвердження своїх доводів, ніяких письмових доказів відповідач не надає.

Таким чином, представник позивача проти зазначених вище доводів відповідача заперечує в повному обсязі і вважає, що наявні виправлення у прізвищі спадкоємиці є недопустимими і порушують вимоги щодо нотаріальної форми заповіту та відповідно є підставою недійсності заповіту ОСОБА_6 серії ААА № 483419 від 02.10.1996 року на користь ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Девятої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №22166, номер у спадковому реєстрі 62305702.

У підготовчому засіданні 12.09.2018року представник відповідача надав суду письмовий відзив на відповідь на відзив, в якому вказав, що в оспорюваному заповіті нотаріусом були виконані всі вимоги, зазначені в законі, і посилання позивача на неможливість розібрати попередню перед виправленням літеру є передчасні, а також те, що позивач, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, не заявив клопотання про призначення експертизи, яка б встановила допустимий інтервал між словами в оскарженому заповіті.

У підготовчому засіданні 12.09.2018року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 03.10.2018року представник позивача наполягав на задоволенні позову у повному обсязі.

У судовому засіданні 03.10.2018року відповідач та її представник позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, позивач ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_9, що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторно) (а.с. 13).

Відповідач ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 12 квітня 1985року, актовий запис №376 (а.с. 76).

На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, 13.08.2018року Одеський державний нотаріальний архів надіслав на адресу суду належним чином завірену копію заповіту зі змісту якого вбачається, що 02 жовтня 1996року ОСОБА_6 було складено заповіт відповідно до якого, усе своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося і взагалі усе те, що на день смерті буде йому належати, та на що він за законом матиме право, він заповідав ОСОБА_3.

Вказаний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Девятої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 02 жовтня 1996року, зареєстровано в реєстрі за №2-2166 (а.с. 56).

Вказаний заповіт є чинним і внесений до Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №52870115 від 06.08.2018 року (а.с.52).

27 січня 2018року ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (повторно) (а.с. 16).

Після його смерті, його донька - ОСОБА_5 звернулася до приватного до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу №62305702, що підтверджується витягом про реєстрації в спадковому реєстрі (а.с. 15).

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення цього Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.2 Постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Таким чином, суд зазначає, що до даних правовідносин застосовуються положення Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), оскільки заповіт було складено у 1996 році.

Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Заповіт - це є угода і порядок визнання угоди недійсною регулюється ст.ст.41-61 Цивільного кодексу (в редакції 1963 року). За своєю правовою природою заповіт є формою одностороннього правочину.

Відповідно до ст. 45 ЦК УРСР 1963р., недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Згідно ст.541 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) заповіт повинен бути укладений у письмовій формі, з зазначенням дати та місця його складання, власноручно підписаний заповідачем та нотаріально посвідчений. Недотримання форми заповіту тягне за собою його недійсність.

Відповідно до п. 82 Розділу ІІІ «Правила вчинення окремих видів нотаріальних дій. Посвідчення заповітів» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України (в редакції від 14 червня 1994року, яка діяла на момент складання оспорюваного заповіту), нотаріус посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу і особисто подані ними нотаріусу. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб не допускається. Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі та підписаний особисто заповідачем (стаття 541 Цивільного кодексу).

Як вбачається з тексту і змісту спірного заповіту, він складений в місті ОСОБА_2 02 жовтня 1996 році. Заповіт складений письмово, друкованим способом за формою, яка існувала на час його складання, посвідчений держаним нотаріусом.

Зазначення дати, місця народження, національність, паспортних даних, ідентифікаційного коду спадкоємця у заповіті, на час його посвідчення, не було передбачено Інструкцією, яка була чинна на час складання заповіту.

Заповіт підписаний власноручно ОСОБА_6 в присутності державного нотаріуса Девятої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 Заповіт посвідчено державним нотаріусом Девятої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, скріплено печаткою Девятої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №2-2166. Особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено.

Таким чином, судом не приймаються твердження позивача про те, що у заповіті ОСОБА_6 відсутні відомості про дату та місце народження спадкоємиці ОСОБА_3, оскільки зазначення цих відомостей не було передбачено Інструкцією, яка була чинна на час складання заповіту.

Відповідно до п. 16 Розділу ІІ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України (в редакції від 14 червня 1994року, яка діяла на момент складання оспорюваного заповіту), дописки, закреслені слова чи інші виправлення, які є в документах, що подаються для вчинення нотаріальних дій, повинні бути застережені підписом посадової (уповноваженої на те) особи і печаткою установи, підприємства або організації чи особи, яка видала документ. При цьому виправлення повинні бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім виправлене чи викреслене.

У оспорюваному заповіті наявні виправлення кульковою ручкою, а саме: у прізвище спадкоємиці виправлена літера з «Сэрьогіній» на «Серьогіній», імя спадкоємиці надруковано з пробілом знизу «ОСОБА_3 і» замість «Люсі».

Разом з тим, суд зазначає, що у заповіті перед графою «підпис» кульковою ручкою написано «Виправленому «ОСОБА_3» вірити», перед графою «Державний нотаріус» кульковою ручкою також написано «Виправленому «ОСОБА_3» вірити».

Таким чином, судом встановлено, що дійсно у заповіті міститься виправлення у літері прізвища спадкоємиці з «Э» на «Е» зроблені кульковою ручкою, однак це застережене підписом державного нотаріуса і печаткою державної нотаріальної контори.

При цьому виправлення зроблено таким чином, що його можна прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім виправлене чи викреслене, тобто відповідно до вимог діючої на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України.

Суд відхиляє твердження позивача про те, що виправлення здійснено кульковою ручкою, оскільки Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України (в редакції від 14 червня 1994року, яка діяла на момент складання оспорюваного заповіту) не передбачала, яким саме чином необхідно вносити виправлення, та не забороняла здійснення таких виправлень кульковою ручкою.

Також суд зазначає, що дійсно імя спадкоємиці надруковано «ОСОБА_3 і» замість «Люсі», однак заповіт складено друкованим способом за допомогою друкарської машинки і не можна стверджувати що це надруковано саме з пробілом.

Відповідних доказів позивачем, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, суду надано не було.

Крім того, в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій міститься запис про нотаріальне посвідчення 02.10.1996року заповіту ОСОБА_6 серія ААА №483419, який був зареєстрований за № 2-2166 і сумніву у його дійсності у суду не виникає.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заповідач ОСОБА_6 за життя свідомо, добровільно, на власний розсуд і належним чином реалізував власну волю і передбачене статтею 534 ЦК УРСР (в редакції 1963року) право на розпорядження власним майном шляхом його заповідання своїй дружині, відповідачці ОСОБА_3, власноручно у присутності держаного нотаріуса підписав заповіт, текст заповіту є зрозумілим.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірний заповіт складений 02 жовтня 1996року ОСОБА_6 на імя ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Девятої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 02 жовтня 1996року, зареєстрований в реєстрі за № 2-2166, вчинений відповідно до вимог чинного на той час законодавства та посвідчений уповноваженою на це особою, у передбаченій законом формі, за наявності вільного волевиявлення заповідача, тому не може бути визнаний недійсним.

З урахуванням викладеного, у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у звязку із відмовою в позові судові витрати ОСОБА_5 не відшкодовуються.

Відповідно до ч.1, ч.9 та ч. 10 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Таким чином, у звязку з повною відмовою у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, суд вважає за необхідне, з власної ініціативи, скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2018 року, та зняти заборонуприватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 вчиняти будь-які нотаріальні дії, зокрема,оформлювати та видавати свідоцтво про право на спадщину, щодо спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, померлого 27 січня 2018року, актовий запис №1001 від 28 січня 2018року.

Керуючись ст.ст. 141, 158, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2018 року по цивільній справі №520/7826/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Зняти заборонуприватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 (65111, АДРЕСА_1) вчиняти будь-які нотаріальні дії, зокрема,оформлювати та видавати свідоцтво про право на спадщину, щодо спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, померлого 27 січня 2018року, актовий запис №1001 від 28 січня 2018року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 08.10.2018року.

Суддя Петренко В. С.