АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Комаревцева Л.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м.Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : судді-доповідача: Прокопчук Н.О.

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.,

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат,-

ВСТАНОВИВ :

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. Зазначав, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.07.2014 р. було задоволено його позов до ОСОБА_4 та стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 40 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 470 580, 84 грн., та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 19 958, 08 грн., а разом 490 538, 92 грн. Вказане рішення було звернуто до примусового виконання, разом з тим, ОСОБА_4 грошові кошти не повернув, рішення суду в повному обсязі не виконав, а тому ОСОБА_3 з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_4 3% річних за період з 04.07.2014 р. по 27.10.2017 р. у розмірі 45 829, 17 грн. та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 04.07.2014 р. по 27.10.2017 р. у розмірі 386 095, 37 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.02.2018 року даний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3% річних за період з дати набрання судовим рішення № 753/6361/14 від 03.07.2014 р. законної сили, а саме з 18.08.2014 р. по 27.10.2017 р., що становить 45 137, 08 грн. та судовий збір у розмірі 704, 8 грн.

У задоволені позову в інший частині відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом було невірно розраховано період стягнення 3% річних (з дати набрання рішенням законної сили, а не з дати його ухвалення), що призвело до зменшення суми стягнення. Зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції про неможливість стягнення інфляційних втрат за невиконання зобов'язання в іноземній валюті у даній справі, оскільки судом при ухваленні рішення було визначено розмір грошового зобов'язання відповідача у національній валюті.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України ( у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIIIапеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із вищевикладеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених в ній.

ОСОБА_4 та його представники ОСОБА_7,ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу відхилити. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив,що в ній не наведено підстави для скасування судового рішення у відповідності до положень ст.376 ЦПК України. Просив звернути увагу на те,що він брав у позивачі грошові кошти в іноземній валюті,саме в цій валюті і стягнуто з нього борг,а відтак відсутні підстави для стягнення з нього інфляційних втрат.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що рішення суду від 03.07.2014 р., яким з ОСОБА_4 та користь ОСОБА_3 було стягнуто борг за договором позики, залишається невиконаним, а тому відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання з дати набрання рішенням суду законної сили.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат суд першої інстанції зазначав, що оскільки грошове зобов'язання ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 виражене в іноземній валюті, на нього не поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо відшкодування інфляційних втрат.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Даною статтею визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.07.2014 р., яке набрало законної сили 18.08.2014 р., стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики в розмірі 40 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 470 580, 84 грн. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 19 958, 08 грн.

31.10.2014 р. Дарницьким районним судом м. Києва на виконання даного рішення було видано виконавчий лист № 753/6361/14, який звернуто до примусового виконання . Наразі він перебуває на примусовому виконанні у ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві. Дане рішення суду відповідачем виконується шляхом щомісячного перерахування 20 % його заробітної плати й до тепер не виконано, сума боргу у повному обсязі не погашена.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами.

З огляду на таки положення закону, суд першої інстанції дійшов вірного висновку ,що обов'язок виконувати рішення Дарницького районного суду від 03.07.2014 р. виникло у ОСОБА_4 з моменту набрання цим рішенням законної сили, тобто з 18.08.2014 р. і саме з цієї дати належить до стягнення 3% річних за його не виконання й доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують та на його правильність не впливають.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність відмови судом у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 386 095, 37 грн. слід зазначити наступне.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.07.2014 р. з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 було стягнуто борг за договором позики у розмірі 40 000 доларів США (в іноземній валюті) та визначено еквівалент вказаної суми у гривні. Тобто визначаючи характер грошового зобов'язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів,що супроводжується ростом цін на товари і послуги ( п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін,затверджених наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519).

За змістом ст. 1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15.

Враховуючи, що в резолютивній частині рішення суду зазначено суму стягнення в іноземній валюті (доларах США) з одночасним зазначенням гривневого еквіваленту на час ухвалення рішення, то стягненню в порядку примусового виконання підлягають кошти саме в іноземній валюті (доларах США), а не їх гривневий еквівалент на час ухвалення рішення.

А відтак доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат є такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України , суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач :

Судді :

Повний текст постанови складений: 20 липня 2018 року