ПОСТАНОВА

Іменем України

19 липня 2018 року м. Кропивницький

справа № 394/560/17

провадження № 22-ц/781/753/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Єгорової С.М., Письменного О.А.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Учасники справи: позивач - ОСОБА_1; відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій».

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою директора товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2018 року, у складі головуючого судді - Запорожець О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій», про визнання додаткового договору до договору оренди землі недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» (далі ТОВ «Агрофірма «Кочубій»), про визнання додаткового договору до договору оренди землі недійсним.

В обгрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її вітчим ОСОБА_2. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.08.2017 року виданого приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу позивачу належить на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,3332 га., яка розташована в адміністративних межах Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району.

Згідно договору оренди землі від 18.12.2005 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Кочубій» було укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Новоархангельському відділі Кіровоградської регіональної філії центру ДЗК 06.03.2006 року за № 141.

Вказувала, що даний договір не був підписаний ОСОБА_2

Після прийняття спадщини у 2017 році позивач знайшла вказаний договір оренди землі та додатковий договір № 1 від 10.09.2007 року до договору оренди землі від 18.12.2005 року, який зареєстрований у Новоархангельському відділі Кіровоградської філії ДП ЦДЗК 14.09.2007 року за № 408 з продовженням договору на 15 років.

При огляді та вивченні договору, додаткового договору позивач порівнявши підписи свого вітчима, які ним зроблені у заповіті та в інших документах виявила, що ним вказаний договір та додатковий договір оренди землі не підписувались і не передавались права підпису іншій особі за довіреністю.

Додатковий договір спадкодавець не підписував, також він нікому не передавав свої повноваження по довіреності на підписання такого додаткового договору. Підтвердженням тому є те, що в заповіті від 21.05.2015 року не збігаються підписи з підписом ОСОБА_2 у додатковому договорі.

Вважає, зазначений правочин не відповідає актам цивільного законодавства, оскільки він не був підписаний ОСОБА_2 спадкодавцем, а тому його волевиявлення на його складання і виконання не було, що є наслідком визнання даного правочину недійсними відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Позивач просила визнати недійсним додатковий договір № 1 до договору оренди землі від 10 вересня 2007 року, зареєстрований у Новоархангельському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при державному Агентстві земельних ресурсів України» 14.09.2007 року за № 408.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2018 року позов задоволено. Визнано недійсним додатковий договір № 1 від 10 вересня 2007 року до договору оренди землі № 141 від 18 грудня 2005 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ ««Агрофірма» Кочубій» в особі директора Бакова Олександра Шандровича терміном на 15 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням відмовлено у задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Не погодившись з вказаним рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності для звернення до суду. Зазначає, що між ОСОБА_2 і ТОВ «Кочубій» був укладений додатковий договір до договору оренди землі, який відповідає вимогам цивільного законодавства і даний договір пройшов державну реєстрацію. ТОВ «Кочубій» належним чином виконує умови договору щодо взятих на себе зобов'язань, зокрема проводить використання земельної ділянки на умовах та в спосіб передбачений договором, а саме проводилось нарахування та виплата орендної плати за весь період користування та на підставі домовленості сторін, протягом дії договору були відсутні зауваження зі сторони позивача так і померлого - ОСОБА_2 Посилається на те, що висновок проведеної судово - почеркознавчої експертизи, на який посилається суд першої інстанції, є неповним, оскільки така експертиза проведена лише на основі одного примірника додаткового договору, а тому ставить під сумнів даний висновок. Відповідачу у задоволенні проведення додаткової почеркознавчої експертизи було відмовлено.

Також посилається на те, що чинним законодавством установлено загальну позовну давність, тривалістю у три роки, а позивач звернулася до суду зі спливом такого строку і не просить його поновити. Вказує на те, що з дня укладення додаткового договору і на день звернення з позовом до суду пройшло десять років.

Відзивів від учасників справи не надійшло.

У судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилися учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Від директора ТОВ «Агрофірма «Кочубій» повторно надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю прибуття директора у судове засідання суду апеляційної інстанції та неможливістю забезпечити явку іншого представника відповідача.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомленні ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про відмову у задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов про визнання недійсним додаткового договору послався на те, що додатковий договір до договору оренди землі був укладений відповідачем самостійно без згоди орендодавця, який не підписував даний договір, а тому порушено право на вільне володіння, розпорядження, користування земельною ділянкою. Щодо строку позовної давності суд у рішенні послався на те, що позивач не знала про існування додаткового договору, оскільки відповідачем даний договір було укладено одноособово, а дізналася про нього лише після прийняття спадщини у 2017 році і було встановлено, що договір укладено з порушенням цивільного законодавства, а тому звернулася до суду у строки позовної давності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що 18 грудня 2005 року між ТОВ «Кочубій» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі згідно якого товариству в користування передавалась земельна ділянка площею 5,3332 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та вирощування с/г, строком дії на 10 років (пункт 8 договору), з дати набрання чинності правочину. Реєстрація правочину була проведена Новоархангельський відділом Кіровоградської регіональної філії центру ДЗК, про що в Державному реєстрі вчинено запис за № 141 від 06 березня 2006 року (а.с.9-10).

Рахуючи з дня державної реєстрації договору оренди землі від 18 грудня 2005 року дія договору мала б припинитись - 06 березня 2016 року.

В період дії правочину сторонами, за домовленістю, було переглянуто ряд умов та укладено додатковий договір до вчиненого раніше правочину.

10 вересня 2007 року було підписано додатковий договір, згідно якого було внесено ряд змін, що стосуються зокрема розміру орендної плати (збільшено відносно умов основного договору), строку дії правочину (збільшено відносно основного договору) та змін, що стосуються чинності договору та кількості його екземплярів.

Договір укладено на 15 років.

Державна реєстрація додаткового договору була проведена 14 вересня 2007 року, про що в Державному реєстрі вчинено запис за № 408.

У додатковому договорі прописано, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

26 жовтня 2015 року помер ОСОБА_2, після його смерті відкрилася спадщина. В склад спадщини ввійшла земельна ділянка площею 5,3332 га., яка розташована в адміністративних межах Кальниболотської сільської ради Новоархангельського району. Спадкоємцем стала - ОСОБА_1 (а.с.6,7,8).

Таким чином, після смерті орендодавця - ОСОБА_2 перейшло право власності на землю разом з обтяженням у вигляді оренди земельної ділянки до позивача.

Свідоцтво про право на спадщину за законом позивач отримала 09.08.2017 року тобто з даного часу між ним та відповідачем виникли права та обов'язки з приводу використання прийнятого у спадок майна.

ОСОБА_1 звертаючись з позовом не погоджується з умовою щодо продовження строку дії договору на 15 років, інших заперечень щодо додаткового договору до договору оренди землі у позовній заяві не міститься.

Позивач посилалася, що орендодавець - ОСОБА_2 не підписував додатковий договір №1 до договору оренди землі.

За клопотанням позивача ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 25.09.2017 року у справі була призначена судово-почеркознавча експертиза (а.с.29,33-34).

Відповідач заперечував щодо такого клопотання і вважав, що призначення експертизи є способом процесуального затягування часу розгляду справи (а.с. 31).

Згідно з висновком експерта № 617/618/17-27 від 27.10.2017 року підпис від імені ОСОБА_2 у додатковому договорі № 1 від 10.09.2007 року до договору оренди землі № 141 від 18.12.2005 року, зареєстрованому у Новоархангельському відділі Кіровоградської філії ДП «Центр ДЗК при Державному Агентстві земельних ресурсів України» запис у Державному реєстрі земель від 14 вересня 2007 року за № 408, виконаний рукописним способом, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_2 у додатковому договорі № 1 від 10.09.2007 року до договору оренди землі № 141 від 18.12.2005 року, зареєстрованому у Новоархангельському відділі Кіровоградської філії ДП «Центр ДЗК при Державному Агентстві земельних ресурсів України» запис у Державному реєстрі земель від 14 вересня 2007 року за № 408 виконаний не самим ОСОБА_2, а іншою особою (а.с.62-65).

Не погодившись з вказаним висновком експерта представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про призначення додаткової судово - почеркознавчої експертизи та витребування документів, у задоволенні якого відмовлено з підстав відсутності обставин визнання неповним чи неясним попереднього висновку експерта.

Судовим експертам, які проводили судово-почеркознавчу експертизу, згідно визначених законодавством методик, не заявлялося відводів відповідачем.

Крім того, у суді першої інстанції, представник відповідача взагалі заперечував щодо проведення судово-почеркознавчої експертизи і зазначав, що відсутня необхідність у її призначенні і вважав процесуальним затягуванням розгляду даної справи.

Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував висновок експертизи.

Також при поданні апеляційної скарги не заявлялося клопотання про призначення додаткової судово-почеркознавчої експертизи.

Судом першої інстанції було правильно досліджено, що спочатку під час укладення договору оренди землі від 18.12.2005 року між спадкодавцем та відповідачем було укладено договір оренди землі на строк 10 років, який в подальшому було в одноособовому порядку додатковим договором від 10.09.2007 року пролонговано відповідачем на термін 15 років (а.с.9-10, 11).

Позивач звернулася до суду з даним позовом в межах строку позовної давності, оскільки про додатковий договір стало відомо у 2017 році після оформлення спадщини, в склад якої і входить земельна ділянка, яка була передана в оренду відповідачу.

Відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів, про те, що позивачу або спадкодавцю було відомо про укладання додаткової угоди та проведення її реєстрації.

Суд першої інстанції правильно врахував, що додатковий договір № 1 від 10 вересня 2007 року не підписувався орендодавцем, повноваження на підписання такого договору не передавав іншій особі, з позовом про визнання спірного договору недійсним позивач звернувся в межах строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три рокист. 257 ЦК України .

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За положеннями ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла дізнатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Враховуючи те, що додатковий договір власник земельної ділянки особисто не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав, що свідчить про відсутність волі орендодавця на їх укладення, суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про визнання договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Спірний договір за формою і змістом відповідає вимогам закону, є зареєстрованими у встановленому законом порядку, але експертизою підтверджено, що власник земельної ділянки його не підписував.

Таким чином, підписання договору особою, яка не має на це повноважень та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст. 203,215 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5-6 ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину.

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу директора товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Кочубій» - залишити без задоволення.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено - 23.07.2018 року.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Судді: С.М. Єгорова

О.А. Письменний