Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2168/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кримської О.М.(суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Подліянової Г.С.

за участю секретаря судового засідання: Волчанової І.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_2,

представник позивача ОСОБА_3,

представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 19 березня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просила суд визнати недійсним шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, який був зареєстрований 29.01.2014 р. ВДРЦС Соломянського РУЮ у м. Києві за актовим записом № 106.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що її рідний брат ОСОБА_6 з відповідачем 29.01.2014 р. уклали шлюб, який був зареєстрований у ВДРАЦС Соломянського РУЮ у м. Києві за актовим записом № 106.

10.06.2015 р. її брат помер. Після смерті брата залишилось спадкове майно: 1/8 частина жилого будинку № 6 по вул. Федьковича в м. Києві.

Позивач та її брат були співвласниками, так як їй належало на праві власності 1/8 частина жилого будинку № 6 по вул. Федьковича, в м. Києві і по 2/8 частини земельної ділянки кожному, на підставі свідоцтва на спадщину по закону від 12.02.2004 р. після смерті матері ОСОБА_7

Позивачка зазначила також, що вона є спадкоємцем після смерті брата, тому звернулася до державної нотаріальної контори № 2 м. Києва з заявою про прийняття спадщини.

У нотаріальні конторі їй повідомили, що ОСОБА_4 також подала заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 вважає, що її право порушено, у звязку з реєстрацією цього шлюбу.

ОСОБА_2 стверджує, що відповідач зареєструвала шлюб в 2014 році без наміру створити сімю та набуття прав і обовязків подружжя. При укладанні шлюбу вона насправді переслідувала мету отримати у власність 1/8 частину жилого будинку № 6 по вул. Федьковича, в м. Києві.

Коротка тривалість шлюбу склала всього біля року.

ОСОБА_2 у позові також вказує на те, що відповідач не виконувала сімейних обовязків, не вела домашнього господарства, не надавала підтримки і не здійснювала догляду за хворим братом, який потребував стороннього догляду. Брат страждав гіпертонічною хворобою, перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Київської міської клінічної лікарні № 4 з діагнозом повторно ішемічний інсульт в басейні правої СМА на фоні дисцикуляторної а/с гіпертонічної енцефалопатії 111 ст. у вигляді легкого лівобічного центрального геміпарезу, статико-динамічних порушень, порушень функцій ходи, інтелектуально-мнестичного зниження, антено-невротичного синдрому.

Позивач зазначає, що ОСОБА_4 погіршила стан здоровя брата, оскільки купувала для нього спиртні напої. При погіршенні здоровя брата, перешкоджала в наданні йому медичної допомоги, не давала лікарям швидкої допомоги доступу до хворого брата, забрала його додому із лікарні в тяжкому стані здоровя із реанімації, написавши розписку. Про те, що ОСОБА_4 мала мету отримати у власність частину жилого будинку, доводять дії відповідачки, оформлення заповіту на її користь, який був оформлений братом в період після ішемічного інсульту, який він переніс в березні 2014 року і він не розумів значення своїх дій і не міг ними керувати. Підтвердження того, що відповідач не мала наміру створити сімю, позивач посилається на покази свідків та письмові докази.

Позивач стверджує, що вона оформляла поховання і поминальний обід брата, що підтверджується письмовим договором від 12.06.2015 р. та чеками.

20.07.2015 р. вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті брата. Неодноразово зверталася до Соломянського РУ ГУ МВС України в м. Києві з письмовими заявами про те, що відповідач на здійснює догляд за хворим братом і перешкоджає їй допомагати йому і здійснювати догляд за братом, змінила замки в дверях будинку і доступу до брата у неї немає. Однак, позитивних результатів це не дало.

ОСОБА_2 вважає, що шлюб зареєстрований 29.01.2014 р. її братом з ОСОБА_4 без наміру створити сімю, слід визнати недійсним, внаслідок його фіктивності.

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 19 березня 2018 року в задоволенні позов відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, не відповідає висновкам, встановленим обставинам по справі, внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, відповідач подала до суду відзив, де вказала, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, висновки, викладені в рішенні суду відповідають обставинам справи, в процесі розгляду справи відсутні порушення норм процесуального права, правильно застосовано норми матеріального права. (т. 3 а.с. 37-39).

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що позивачкою не доведено, що при укладенні шлюбу відповідач та ОСОБА_6 не мали наміру створити сімю, а подальший спосіб їх життя не свідчить про відсутність намірів мати сімю.

Відповідач до суду апеляційної інстанції не зявилася, повідомлена про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України .

Приймає участь в судовому засіданні через свого представника.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності відповідача, яка не прибула в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів ( ст.ст. 12, 13 ЦПК України ).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів відхиляє аргументи, викладені в апеляційній скарзі з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сімї та набуття прав та обовязків подружжя.

Причому відсутність мети щодо створення сімї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сімї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю.

Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо.

У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сімї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім'ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об'єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з'явився намір створити сім'ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо.

Таким чином, шлюб вважається фіктивним лише тоді, коли обидві сторони діяли свідомо і кожна з них не мала наміру створити сімю.

Однак не може бути визнаний шлюб фіктивним, коли особи, що зареєстрували такий шлюб, згодом фактично створили сімю, яка відповідає всім її вимогам.

Встановлено, що позивач є рідною сестрою ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвами про народження серії ЯД № 855177 від 11.04.1952 р. та серії ЯЛ № 950716 від 17.01.1954 р., так як їхніми батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_7

29.01.2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії 1-БК № 244616 виданий ВДРАЦС Соломянського РУЮ у м. Києві за актовим записом № 106 ( т.1 а.с.88).

17.11.2014 року ОСОБА_6 склав заповіт на імя ОСОБА_4 ( т.1 а.с.85)

10.06.2015 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БК № 337970 ( т.1 а.с.7).

Обставини, викладені у позовній заяві про те, що брат позивачки ОСОБА_6 довгий час вживав алкогольні напої і цим скористалася відповідачка, яка, дізнавшись про наявність у нього майна, умисно спонукала його укласти шлюб з метою заволодіти цим майном, умисно погіршувала стан здоровя померлого, були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, про що свідчить зміст оскаржуваного судового рішення, згідно з яким вищевказані доводи позивача не ґрунтуються на доказах, наданих сторонами під час вирішення даного спору.

Судом першої інстанції були допитані свідки зі сторони відповідача та зі сторони позивача, пояснення яких судом оцінено критично, оскільки вони у повній мірі не відповідають фактичним обставинам справи та наданим учасниками справи письмовим доказам.

Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 до реєстрації шлюбу з відповідачкою значний час вживав алкогольні напої у звязку з чим він не міг розуміти значення своїх дій на час укладення шлюбу, а за час перебування у шлюбі з відповідачкою, у ОСОБА_6 погіршився стан здоровя, з посиланням на копії медичних документів, спростовуються фактичним обставинами справи.

Відповідно до довідки обєднаної лікарні № 7 Залізничного району м. Києва від 20.05.1999 року №17/1184 ОСОБА_6 знаходився у лікарні з діагнозом стан після ОНМК ( 22.04.1999) по типу Ішемії в басейні лівої СМА ( т.1 а.с.18)

Згідно наданих учасниками справи витягів із історії хвороби, ОСОБА_6 з 24.03.2014 року по 04.04.2014 рік перебував у Київській міській лікарні № 4 на лікуванні з приводу ішемічного інсульту в басейні правої СМА ; з 18.01.2015 року по 22.01.2015 року - у Київські міській лікарні №5 з приводу повторного ішемічного інсульту в басейні правої СМА та з 22.04.2015року 06.05.2015 рік - у Київській міській лікарні № 4 ( т.1 а.с.19, 20, 21; т.2 а.с.11-31).

Із вищеназваних медичних документів вбачається, що ОСОБА_6 звертався за медичною допомогою до медичних установ, проте виписувався у стабільному стані, рекомендовані спостереження невропатолога та терапевта за місцем проживання

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 не мала наміру створити сімю, а мала мету отримати у власність частину жилого будинку, з посиланням на заповіт від 17.11.2014 р. є безпідставним.

Так, позивачка звернулась до Соломянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, про визнання заповіту недійсним та визнання права на спадщину за законом та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, який на час вирішення даного спору не розглянуто .

Під час судового розгляду названої справи була проведена судова посмертна судово-психіатрична експертиза, призначена ухвалою суду від 17.10.2016 року, висновок якої був наданий учасниками справи та досліджений судом. Із висновку посмертної судово-психіатричної експертизи вбачається, що ОСОБА_6 за своїм психічним станом при складанні заповіту 17.11.2014 року усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними ( т.2 а.с.209-214).

Посилання апеляційної скарги на те, що відповідачка не проживала разом зі ОСОБА_6 після реєстрації шлюбу, поховання брата здійснювала позивачка є неприйнятними з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, прокуратурою Соломянського району м. Києві дозвіл на видачу тіла ОСОБА_6 для поховання видано ОСОБА_4 та згідно видаткової накладної від 12.06.2015 року, остання організовували поховання померлого ( т.1 а.с. 146;147)

Із повідомлення МВС України Головного управління в м. Києві Соломянського районного управління від 08.12.2014 року вбачається, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 існували конфліктні ситуації з приводу порушень ОСОБА_6 правил повідки в побуті (т.1 а.с.38).

В квітні 2015 року ОСОБА_4 зверталась до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій ОСОБА_2 ( т.2 а.с.75).

Крім того, в матеріалах справи містяться матеріали кримінального провадження № 0006605 від 03.08.2014 р. з яких вбачається, що ОСОБА_6 самостійно звертався до правоохоронних органів із заявою про нанесення йому тілесних ушкоджень племінницею та її чоловіком ( т.2 а.с.96-127).

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що позивачем не доведено, що при укладенні шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не мали наміру створити сімю, а подальший спосіб їх життя не свідчить про відсутність намірів мати сімю, тому позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, та такими, що не підлягали задоволенню.

З мотивів, викладених вище, судова колегія приходить до висновку, що вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження в суді першої інстанції та яким надана правова оцінка.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують його законність, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 19 березня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 липня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_10