АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21.08.2018 року м. Одеса

справа №522/16576/16-ц

провадження №22-ц/785/2984/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Ващенко Л.Г., ОСОБА_1,

за участю секретаря Сідлецької Ю.С.,

учасники справи:

позивач- Злащенко ОСОБА_2,

представник позивача ОСОБА_3,

відповідач-Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області,

представник відповідача-Борисенко ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року у складі судді Кравчук Т. С.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Одесі, правонаступником якого є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, про встановлення факту перебування на утриманні та зобовязання вчинити певні дії.

Зазначала, внаслідок нещасного випадку, який стався 19 серпня 2015 року на будівельному майданчику товариства з обмеженою відповідальністю «Стікон» (далі-ТОВ «Стікон», товариство), загинув працівник цього товариста, її син ОСОБА_6, з яким вона проживала однією сімєю за адресою: АДРЕСА_1 та вела спільне домашнє господарство.

У звязку зі смертю сина ій відповідачем було призначено щомісячні платежі, проте в призначенні одноразової допомоги на утриманця та одноразової допомоги на сімю було відмовлено з підстав не доведення факту проживання однією сімєю та факту перебування на утриманні у ОСОБА_6

Встановлення факту проживання однією сімєю обґрунтувала необхідністю отримання виплат компенсацій по соціальному страхуванню.

Посилаючись на вказані обставини просила суд встановити факт проживання однією сімєю та факт її перебування на утриманні у ОСОБА_6, який помер внаслідок нещасного випадку, що стався 19 серпня 2015 року в ТОВ «Стікон» та зобовязати відповідача здійснити виплату:

-одноразової допомоги їй, як особі яка перебувала на утриманні у померлого ОСОБА_6, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату;

-одноразової допомоги на сімю померлого ОСОБА_6, у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату (т.1а.с.3-6).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Установлено факт проживання однією сімєю та факт перебування ОСОБА_5 на утриманні у ОСОБА_6, який помер внаслідок нещасного випадку, який стався 19 серпня 2015 року в ТОВ «Стікон».

В задоволенні іншої частини позову відмовлено (т.1а.с.118-121).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із доведеності фактів проживання сина і матері однією сімєю та факт перебування останньої на утриманні у ОСОБА_6, який помер внаслідок нещасного випадку.

Відмовляючи у решті позовних вимог суд виходив з того, що позивачкою не доведено порушення її права щодо отримання одноразової страхової виплати як утриманця та одноразової страхової виплати на сімю у звязку зі смертю сина.

В апеляційній скарзі представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові в повному обсязі (т.1а.с.124-127).

Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що сама по собі реєстрація ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 та відсутність інших доказів на підтвердження позовних вимог, не встановлює факт проживання сина і матері однією сімєю та перебування позивачки на утриманні ОСОБА_6

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 лютого 2017 року апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто апелянту (т.1а.с.149-150).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2017 року вказану апеляційну скаргу скасовано, а справу передано до апеляційного суду Одеської області для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження (т.1а.с.246-247).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 квітня 2018 року відкрито провадження у справі (т.2а.с.11-12).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 квітня 2018 року призначено розгляд справи на 05 червня 2018 року, а в подальшому-на 31 липня та 21 серпня 2018 року відповідно (т.2а.с.34).

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.7 ч.1ст.255 ЦПК України з таких підстав.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, мала дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та синів ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які народилися 06 лютого 1977 року (т.1а.с.16,18,22,26,107).

19 серпня 2015 року в ТОВ «Стікон» стався нещасний випадок, внаслідок якого загинув муляр товариства ОСОБА_6, який був сином позивачки, що підтверджується актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, складеного 02 жовтня 2015 року та затвердженого 05 жовтня 2015 року (далі-акт за формою Н-5) т.1а.с.7-9.

Крім іншого, в акті за формою Н-5, у розділі «1.Відомості про потерпілих», зазначено, що ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

В акті №2 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, складеного 02 жовтня 2015 року та затвердженого 05 жовтня 2015 року (далі-акт за формою Н-1), зазначено, що ОСОБА_6 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1а.с.10-14). .

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД №425003, виданого 20 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті ОСОБА_7 реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №8740, ОСОБА_6 помер 19 серпня 2015 року (т.1а.с.20).

Таким чином, позивачка була непрацездатною, оскільки на момент смерті свого сина досягла 68 років.

Майже через рік, 09 серпня 2016 року начальник Головного управління Держпраці на запит директора ТОВ «Стікон» від 02 серпня 2016 року повідомив, що в ході роботи комісії із спеціального розслідування, при формуванні актів за формою Н-5 і Н-1, було допущено неточність щодо адреси проживання потерпілого ОСОБА_6 та помилково вказано невірну адресу, яку рекомендовано вважати коректною за адресою, вказаною в копії паспорта потерпілого, а саме: АДРЕСА_1.

Чому і на підставі яких даних в акти за формою Н-5 і Н-1 вносилась адреса реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, зазначений лист розяснень не містить.

Згідно пояснень представника позивачки ОСОБА_3 в суді першої інстанції квартира АДРЕСА_2, а також квартира АДРЕСА_3 належали на праві власності його брату ОСОБА_6 та сестрі ОСОБА_7

При цьому, правовстановлюючі документи на вказані квартири позивачкою та її представником ОСОБА_3 суду не були надані та в матеріалах справи відсутні.

Згідно з довідкою (випискою із домової книги про склад сімї та прописку) від 13 квітня 2016 року за №511 та довідкою «ЖКС КП «Фонтанський» від 13 квітня 2016 року ОСОБА_6 був прописаний 23 липня 2003 року за адресою: АДРЕСА_1 (яка складалась з 2 кімнат жилою площею 22,4 кв.м., загальною 30,5 кв.м.) де проживав та був зареєстрований по день смерті, яка настала 19 серпня 2015 року (т.1а.с.21,22).

Відповідно виписки із домової книги про склад сімї та прописку також вбачається, що зазначена квартира приватизована та в ній також зареєстровані: позивачка, її дочка ОСОБА_7 та онука ОСОБА_8.

Згідно копії стор.12-13 паспорта ОСОБА_6, він був зареєстрований 10 вересня 1997 року за адресою: АДРЕСА_4, а 23 липня 2003 року за адресою: АДРЕСА_1 (т.1а.с.19).

Відповідно довідки ТОВ «Стікон» від 11 серпня 2016 року №150 заробітна плата ОСОБА_6 за період з серпня 2014 року до липня 2015 року склала 49 643 грн., тобто його середньомісячна заробітна плата становила 4 137 грн. (49 643:12) т.1а.с.23.

Згідно довідок Управління пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси від 12 серпня 2016 року пенсія ОСОБА_5 з серпня до липня 2015 року склала 15 264,36 грн., тобто щомісячна пенсія складала 1072,03 грн.(т.1а.с.24,25).

Із довідки управління громадської безпеки Департаменту прикордонної служби та реєстрації Королівства Іорданії від 10 листопада 2016 року дочка позивачки ОСОБА_7 за період з 09 липня 2011 року до 06 вересня 2015 року двічі вїжджала з Королівства Іорданії в Україну, де перебувала останній раз з 22 серпня 2015 року до 06 вересня 2015 року (т.1а.с.95-100).

Із матеріалів справи вбачається, що інший син позивачки ОСОБА_3 працездатний, має вищу освіту, проживає із сімєю в м.Южний у двокімнатній квартирі, та представляв інтереси позивачки в суді першої інстанції (т.1а.с.26,107,108,111-112).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.256 ЦПК України, в редакції, що діяла на час звернення позивачки до суду, судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні.

Аналогічна норма міститься й у п.2ч.1ст.315 ЦПК України.

Відповідно до розяснень, які містяться уп. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

З огляду на те, що:

-позивачка в позовній заяві взагалі не посилалась на те, що, крім сина ОСОБА_6, у

неї є інші діти, які також зобовязані її утримувати;

-у позивачки були інші діти, один з яких представляв інтереси матері в суді, а дочка

тривалий час проживає за кордоном та має фінансову можливість періодично відвідувати Україну;

-позивачка не була позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей, зокрема, дочки

ОСОБА_7 та сина ОСОБА_3, а тому вони, відповідно до ст.202 СК України, зобовязані були її утримувати, оскільки вона стала непрацездатною та потребувала матеріальної допомоги;

-позивачка не зверталась до суду із позовом до дочки ОСОБА_7 та сина ОСОБА_7

Д.І. про стягнення аліментів на її утримання, що безумовно свідчить про те, що вона таке утримання від них отримувала;

-розмір середньої заробітної плати ОСОБА_6 становив лише 4 137 грн., а докази

про інші його доходи суду не було надано,

апеляційний суд вважає,що рішення суду про встановлення факту проживання однією сімєю та факту перебування ОСОБА_5 на утриманні у ОСОБА_6 не може вважатися законним та обґрунтованим.

Так, позивач не довела, що:

-основним і постійним джерелом засобів для її існування була допомога саме з боку

ОСОБА_6;

-вона не мала, крім пенсії, інші джерела доходів;

-інші повнолітні та працездатні діти (дочка ОСОБА_7 та син ОСОБА_3І.) не

надавали їй матеріальну допомогу;

-сам по собі факт проживання в одній квартирі матері і сина є безумовним фактом

проживання ними однією сімєю.

01 квітня 2018 року позивач ОСОБА_6 померла.

Здатність мати цивільні процесуальні права та обов'язки сторони, третьої особи. Заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи (ч. 1 ст. 46 ЦПК України).

Частиною 1 статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Виходячи зі змісту зазначених статей, стороною у справі може бути лише особа, яка має цивільну процесуальну правоздатність і цивільну процесуальну дієздатність.

Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_5 просила встановити факт проживання однією сімєю і факту перебування на утриманні у ОСОБА_6 та зобовязати відповідача виплатити одноразові допомоги.

Положеннями ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218).

Не входять до складу спадщини згідно ст. 1219 ЦК України права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця.

Отже, встановленняфактів проживання однією сімєю та перебування на утриманні у ОСОБА_6, нерозривно пов'язано з особою померлої ОСОБА_5, а тому це право не входить до складу її спадщини.

Вимога про зобовязання відповідача виплатити одноразові допомоги, яка судом не була задоволена та позивачем за життя не оскаржена в апеляційному порядку, є похідною від вимоги про встановлення фактів.

Таким чином, спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 377 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи сторони чи припинення юридичної особи у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Як зазначалось вище, апеляційний суд встановив, що судом першої інстанції не було ухвалено законне і обґрунтоване рішення, а тому є підстави для застосування апеляційним судом правил ч. 1 ст. 377 ЦПК України.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Керуючись п.7ч.1ст.255,ч.1ст.377 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській областізадовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області про встановлення факту перебування на утриманні та зобовязання вчинити певні дії закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_9