Провадження № 22-ц/773/619/18 Категорія: 25 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання - Галицька І.П.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення коштів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 17 листопада 2016 року під час керування належним йому на праві власності транспортним засобом «Фольксваген ЛТ-35» державний номерний знак НОМЕР_1, з його вини сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої пішоходам ОСОБА_3 і ОСОБА_4 заподіяно тілесні ушкодження.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2017 року кримінальне провадження відносно нього за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрито та звільнено його від кримінальної відповідальності у зв'язку із примиренням винного з потерпілим.

На час настання ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована у відповідача за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю потерпілого складає 100000 грн..

У ході досудового слідства він повністю відшкодував потерпілим майнову і моральну шкоду, а саме: вартість ліків, медичних препаратів та витратні матеріали на загальну суму 27146,94 грн. та 40000 грн. у відшкодування моральної шкоди (по 20000 грн. кожному потерпілому).

На його звернення відповідач безпідставно відмовив йому у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку із чим завдав моральної шкоди.

З урахування наведеного, уточнивши позовні вимоги (а.с.37-38), просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування завданої потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди 27146,94 грн., моральну шкоду в розмірі п'яти відсотків від завданого потерпілим ушкодження здоров'я - 1357,35 грн.; 15416,00 грн. сплачених ним на користь лікарні за стаціонарне лікування потерпілої, а також відшкодувати судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23 березня 2018 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.07.2018 року апеляційну скаргу заперечив та просив її відхилити.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що з вини позивача ОСОБА_2, який керував автомобілем «Фольксваген ЛТ-35» державний номерний знак НОМЕР_1 17.11.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої від наїзду на пішоходів: малолітнього ОСОБА_3 і ОСОБА_4 остання від отриманих тілесних ушкоджень перебувала на лікуванні.

Цивільно-правова відповідальність позивача, як власника автомобіля «Фольксваген ЛТ-35» державний номерний знак НОМЕР_1, відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» була застрахована у відповідача за полісом № АЕ/6875171 зі строком дії з 12.01.2016 року до 11.01.2017 року (а.с.12).

Згідно ст.6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 просить стягнути із відповідача, як страховика на його користь страхове відшкодування у розмірі понесених ним самостійно витрат із посиланням в обґрунтування своїх вимог саме на Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.2-5).

Відповідно до преамбули цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Таким чином, зазначений закон не встановлює обов'язку страховика відшкодовувати шкоду страхувальнику.

Добровільне відшкодування позивачем, як винною особою у дорожньо-транспортній пригоді, всіх понесених потерпілими витрат у вигляді майнової та моральної шкоди не створило жодних обов'язків для відповідача перед позивачем та позбавило страхову компанію відшкодовувати ці витрати самостійно потерпілій стороні відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону.

Крім того, незалежно від наявності страхового полісу, потерпіла сторона вправі була заявляти вимоги про відшкодування витрат як до страхової компанії, так і до самого винуватця дорожньо-транспортної пригоди. А добровільне відшкодування шкоди самим винуватцем позбавило її такої необхідності.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Положеннями ст.979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Оскільки полісом № АЕ/6875171 позивачем у відповідача застрахована лише його цивільно-правова відповідальність, даний договір не містить будь-яких умов щодо права виплати грошової суми (страхової виплати) позивачу, як страхувальнику, іншого договору страхування позивач із відповідачем не укладав, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя:

Судді: