РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/284/18
Провадження № 2/327/118/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2018 року смт.Розівка

Розівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Антіпової Т.А.,

при секретарі судового засідання Вьюкіній Г.В., Літвіновій Т.А.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду смт. Розівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН: 8) аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 (ІПН: НОМЕР_2), який продовжує навчання, у розмірі 4000 гривень щомісяця, починаючи з 14.08.2017 року та до закінчення навчання, чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку, - у зв`язку із тим, яка із зазначених обставин настане першою. Також, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму понесених судових витрат

В обґрунтування позову зазначила, що 14.02.2000 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони у справі мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається в Державному вищому навчальному закладі «Приазовський державний технічний університет» на факультеті інформаційних технологій на 2 курсі, денної форми навчання (контракт). Відповідач займається підприємницькою діяльністю та має кошти на придбання транспортних засобів, вартість яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму. Вона ж працює прибиральницею в ТОВ «Прогрес», де отримує мінімальну заробітну плату. Оскільки син навчається на денній комерційній формі навчання, тож у нього відсутня можливість працювати, стипендію він не отримує, потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням.

Відповідно до ч. 4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 26 червня 2018 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву ( а.с. 30).

14.08.2018 року відповідач через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву (а.с. 50-51), згідно якого зазначив, що він сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 за виконавчим листом №2-65/2001 р., виданим Розівським районним судом Запорізької області 02.09.2011 року, в період з 14.06.2011 року до 12.05.2018 року, тобто до повноліття сина, у звязку з чим не згоден з вимогою позивача щодо сплати аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися, починаючи з 14.08.2017 року, оскільки за цей період ним сплачувалися аліменти за виконавчим листом. Також зазначив, що в його власності дійсно перебуває автомобіль Форд Транзит, проте його вартість згідно довідки №31/5-1441-4951 від 02.08.2018 року складає 2489 грн. 54 коп., а не 8200 доларів США, як зазначив позивач. Крім того вказав, що він перебуває в скрутному матеріальному становищі, та його дохід згідно з податковою декларацією про майновий стан та доходи за 2017 рік склав 5 000,00 грн., та з нього на підставі виконавчого листа Розівського районного суду Запорізької області №2-65/2011 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 в розмірі 1/3 всіх доходів. Окрім цього, зазначає, що має заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1, розмір якої станом на 01.08.2018 року складає 4 296,52 грн. Стан його здоровя є незадовільним, що підтверджується виписками стаціонарного хворого від 21.02.2013 року № ТБ 09 №1192 КУ Запорізький обласний протитуберкульозний клінічний диспансер та консультативними висновками спеціаліста цієї ж установи від 25.01.2016 року, 18.09.2017 року та 18.11.2017 року. Також вважає, що при сплаті аліментів мають бути виключені періоди сплати аліментів впродовж зимових, літніх та інших канікул, коли навчання його сина не відбувається. Визнав суму аліментів на утримання сина в розмірі 200 грн. щомісячно, в іншій частині позовних вимог просив відмовити.

Представником позивача 28.08.2018 року подано відповідь на відзив відповідача (а.с. 77), в якій останній зазначив, що відзив відповідача є необґрунтованим та безпідставним, просив заперечення, наведені у даному відзиві, відхилити, позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що твердження відповідача про його незадовільний стан здоровя не підтверджуються долученими медичними документами, оскільки вони не містять даних щодо діагнозу відповідача станом на день подання позовної заяви, не долучено призначення лікаря щодо лікування (рецепти, план лікування), проходження лікування (епікриз, історію хвороби, виписки з амбулаторної карти), відсутнє підтвердження того, що на теперішній час відповідач проходить будь-яке лікування взагалі. Окрім цього, зазначає, що можливість відповідачем сплачувати аліменти на навчання сина в розмірі 4 000,00 грн. щомісячно підтверджується тим, що відповідачем було придбано два дорогих автомобіля: один в 2016 році на суму понад 200 000,00 грн., та в серпні 2018 року інший автомобіль PEUGEOT 206+, ринкова вартість якого складає понад 180 000,00 грн. (6 550,00 доларів США). В звязку із чим звертає увагу на те, що при вирішенні спорів майнового характеру суд бере до уваги саме ринкову вартість майна. Отже, оскільки відповідач володіє рухомим майном у вигляді двох автомобілів, вартість яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, що підтверджує поліпшення матеріального становища платника аліментів, не має на утриманні непрацездатних родичів, у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до ухвали Розівського районного суду Запорізької області від 19.09.2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано з територіального сервісного центру №2345 МВС України інформацію щодо постановлення на облік громадянином ОСОБА_3 у 2016 році автомобілі Форд Транзит та у 2018 році автомобіля PEUGEOT 206+ із долученням до даної інформації копії договорів купівлі-продажу зазначених автівок, та інші документи на підтвердження витрат ОСОБА_3 на придбання даних авто, постановлення їх на облік та сплати податків; за ініціативою суду витребувано у відповідача належним чином завірені копії договорів купівлі-продажу у 2016 році автомобіля Форд Транзит та у 2018 році - автомобіля PEUGEOT 206+, або інших документів, на підставі яких відповідачем було здійснено придбання даних автомобілів (а.с. 108-110).

Позивач та її представник в судовому засіданні уточнили позовні вимоги в частині часу, з якого відповідач повинен сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання та суми аліментів на навчання: так позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, який продовжує навчання, у розмірі 3 000,00 гривень щомісяця, починаючи з 13.05.2018 року (після досягнення повноліття сином) та до закінчення навчання, чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку, - у зв`язку із тим, яка із зазначених обставин настане першою; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 4 800,00 грн.. В обґрунтування уточнених позовних вимог посилались на обставини, викладені в позовній заяві, окрім іншого зазначили, що позивачем на сина в місяць витрачається близько 8 000,00 грн., ці витрати складаються з: витрат на оплату навчання за контрактом 990,00 грн. в місяць; витрати на оплату Інтернету з 01.09.2018 року 110 грн. в місяць; оплата за гуртожиток близько 500,00 грн. в місяць; вартість проїзду з м. Маріуполь до смт. Розівка та в зворотному напрямку; проїзд по місту Маріуполь, продукти харчування, придбання зимового одягу, взуття, придбання флеш-накопичувачів тощо. Оскільки після досягнення сином ОСОБА_5 12.05.2018 року повноліття, відповідач припинив сплачувати на його утримання аліменти, заробітної плати позивача, яка отримує близько 3 200,00 грн., не вистачає на утримання сина й доньки, а син не має можливості заробляти гроші, оскільки навчається на денній контрактній формі навчання. Не заперечувала факт того, що відповідач продовжує сплачувати аліменти на утримання спільної доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, проте коштів на утримання сина ніяких не надає. Враховуючи, що сину 12.05.2018 року виповнилося 18 років, тож аліменти на його навчання просить стягувати з наступного за цим днем, тобто з 13.05.2018 року в розмірі 3 000,00 грн. щомісячно. В судовому засіданні підтвердила, що до відповідача з приводу надання матеріальної допомоги на утримання сина, який продовжує навчатися, в добровільному порядку, вона не зверталась, а одразу вирішила стягнути ці кошти шляхом звернення до суду з даною позовною заявою. Щодо обґрунтування понесених позивачем витрат на правничу допомогу, зазначили, що їх вартість склала 4 800,00 грн. та складається з: витрат представника на складання позовної заяви 1 800,00 грн. за три години часу; представництво в суді 3 000,00 грн. за пять годин роботи, на підтвердження чого представник позивача надав суду Договір № 21/18 «про надання правової допомоги» від 01.06.2018 року; квитанцію № 21/18 від 19.09.2018 року про сплату послуг у наданні правової допомоги на суму 4 800,00 грн.; Акт прийому-передачі виконаних робіт за договором № 21/18 від 01.06.2018 року про надання правничої допомоги від 19.09.2018 року.

Відповідач та його представник в судовому засіданні підтримали доводи, викладені ними в письмовому відзиві на позовну заяву, уточнені позовні вимоги визнали частково, а саме відповідач зазначив, що вважає обґрунтованою та достатньою суму аліментів на навчання сина у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно. Щодо витрат на правничу допомогу відповідач зазначив, що ці позовні вимоги не визнає, оскільки вважає, що він також поніс витрати на оплату послуг представника, тому не вважає справедливим, що повинен сплачувати ще витрати позивача на правничу допомогу. Окрім наведеного у відзиві на позов, відповідач зазначив, що його матеріальне становище є складним, оскільки з огляду на перенесену ампутацію частини легенів та захворювання на туберкульоз, він вимушений харчуватися спеціальними продуктами та приймати вітаміни. Окрім цього, зазначає, що посилання представника позивача на перебування у його власності двох автомобілів, вартість яких сукупно перевищує 380 000,00 грн., є таким, що не відповідає дійсності в частині його витрат на їх придбання, оскільки представник позивача посилається на ринкову вартість автомобілів такої ж моделі та року випуску, проте відповідачем було витрачено значно меншу суму грошей, які до того ж, були ним позичені у його родичів. Звертає увагу суду на той факт, що він й досі допомагає їх спільній з позивачем доньці, а саме сплачує аліменти на її утримання та, окрім цього, надає їй додаткові гроші шляхом перерахування грошових коштів на картку їх доньки ОСОБА_6. Що стосується сина ОСОБА_5, то зазначає, син погано навчається в Приазовському державному технічному університеті, хоча і переведений на 2-й курс університету, проте майже був відрахований за низьку успішність. Зазначає, що син не бажає самостійно заробляти, не йде на контакт із батьком, не цікавиться життям та здоровям останнього, в звязку із чим батько ображений на таку поведінку сина та вважає, що не зобовязаний матеріально допомагати синові, який зовсім не цікавиться життям батька. Окрім цього, зазначає, що станом на 30.11.2018 року має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 2 333,49 грн., проте вживає всіх заходів задля погашення цієї суми та уникнення заборгованості зі сплати аліментів на майбутнє. З огляду на викладене, вважає безпідставними позовні вимоги позивача в частині саме такої суми аліментів на навчання - 3 000,00 грн. щомісяця, оскільки при підрахунку витрат позивача в місяць на навчання: оплата контракту, гуртожиток, переїзд, інтернет - послуги, ця сума не перевищує 2 000,00 грн., а, оскільки батьки повинні в рівній мірі приймати участь у витратах на дитину, оптимальною та достатньою буде сума аліментів на навчання сина 1 000,00 грн. в місяць з кожного з них. Щодо часу, з якого позивач просить суд стягувати аліменти на навчання сина, також не погоджується з огляду на те, що навчальний рік у сина розпочався 01.09.2017 року, проте до 12.05.2018 року він сплачував аліменти на утримання сина до його повноліття, а після цього і до моменту звернення позивача до суду з даною позовною заявою 06.06.2018 року, до нього з питанням про надання матеріальної допомоги на навчання сина, позивач не зверталась, тож вважає, що присуджувати аліменти суд повинен саме з часу звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Третя особа: ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви, наявної в матеріалах справи, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та проводити судовий розгляд справи за його відсутності (а.с. 42, 90, 97, 126).

Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності третьої особи.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із копії свідоцтва про одруження серії І-ЖС № ІІ9066508, шлюб між сторонами зареєстровано 14 лютого 2000 року відділом реєстрації АГС Розівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 02. Шлюб припинено 17 серпня 2010 року на підставі рішення Розівського районного суду Запорізької області №2-449 від 04 серпня 2010 року (а.с. 9).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10).

Відповідно до довідок виконавчого комітету Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області від 29 травня 2018 року за номерами 1858 та 1857, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстровані за однією адресою: Запорізька область, Розівський район, смт. Розівка, вул. Мічуріна, буд. 80 (а.с.7-8).

Згідно довідок №733 від 07 травня 20189 року, №783 від 08 серпня 2018 року та №946 від 20.09.2018 року ОСОБА_5 є студентом факультету інформаційних технологій ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет» денної форми навчання, термін навчання становить з 01 вересня 2017 по 31 серпня 2019 року (а.с.12, 55, 131).

Відповідно до п. 4.1. Договору №106575 про навчання у ДВНЗ «ПДТУ», загальний розмір плати за весь термін навчання на момент укладення договору становить 39 600,00 грн. і може змінюватися в порядку, визначеному в дійсному договорі. Розмір плати за перший навчальний рік складає 9 900,00 грн. і з наступного навчального року автоматично змінюється один раз на рік не більше як на офіційно визначений рівень інфляції за попередній календарний рік (а.с.13).

Як вбачається з довідки ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет» б/н та без дати, студент групи КН-2017 ОСОБА_5 дійсно навчається у даному вищому навчальному закладі, вартість навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2019 року складає 11 256,00 грн. (а.с. 128).

З договору №18038 0817 від 30 серпня 2017 року, абонентська плата за послуги «Інтернет» складає 70 грн. на місяць (а.с.14-15).

Згідно довідки ТОВ «ІНТЕРФОН» б/н та без дати вбачається, що між ОСОБА_1 та даним товариством з 30.08.2017 року укладений договір №18038/08/17, який продовжує свою дію, «Про надання послуг доступу до мережі Інтернет» з наступними тарифами за послуги: з 30.08.2017 року по 01.04.2018 року тариф «10 МБ+IPTV» - 70 грн. в місяць; з 01.04.2018 року по 01.09.2018 року тариф «10 МБ+IPTV» - 90 грн. в місяць; з 01.09.2018 року тариф «77 МБ» - 110 грн. в місяць. За період дії договору (з 30.08.2017 року по дату видачі даної довідки) на користь ТОВ «ІНТЕРФОН» була сплачена абонентська плата в загальній сумі 810,00 грн. (а.с.132).

Вартість проїзду до навчального закладу, згідно з квитком на автобус рейсом Маріуполь-Розівка від 24.05.2018 року, складає 53 грн. 32 коп., згідно квитка з аналогічним напрямком руху від 07.10.2018 року вартість проїзду вже складає 64,58 грн. (16, 123).

Згідно довідки ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет» №76/52-382 від 04.10.2018 року, ОСОБА_5 навчається ДВНЗ «ПДТУ» група КН-17, форма навчання: денна-контрактна. Мешкає за адресою: гуртожиток № 2, вул.. Італійська, 138, к. 98, м. Маріуполь. Вартість проживання у гуртожитку № 2 встановлено:

- згідно Наказу ректора ДВНЗ «ПДТУ» від 11.12.2017 року № 135-40 в опалювальний період з 01.11.2017 року по 30.04.2018 року в розмірі 520,00 грн. за місяць, та за користування додатковим електрообладнанням у розмірі 40,50 грн. за місяць;

- згідно Наказу ректора ДВНЗ «ПДТУ» від 23.05.2018 року № 49-40 в літній період з 01.05.2018 року по 30.09.2018 року в розмірі 349,85 грн. за місяць, та за користування додатковим електрообладнанням у розмірі 40,50 грн. за місяць (а.с. 130).

Статтею 199 СК України передбачений обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам розяснено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до довідки ТОВ «Прогрес» № 419 від 31 травня 2018 року, ОСОБА_1 працює в ТОВ «Прогрес» прибиральницею службових приміщень з 07.02.2018 року та отримала заробітну плату за лютий, березень та квітень в розмірі 8 836 грн. 60 коп. (а.с. 11), тобто приблизний середній заробіток в місяць становить 2945 грн. 53 коп. на місяць.

У звязку з викладеним, суд вважає встановленим той факт, що повнолітній син сторін по справі ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, продовжує навчання, не має самостійного заробітку, у звязку із чим доходить висновку, що останній потребує матеріальної допомоги на навчання.

Відповідно до ч.1. ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 вказаної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Суд, оцінюючи можливість відповідача ОСОБА_3 надавати матеріальну допомогу синові, враховує наступне.

З безкоштовного запиту Міністерства юстиції України встановлено, що ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, код КВЕД 01.11.0 вирощування зернових та технічних культур (а.с. 21-22).

Відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи відповідача ОСОБА_3 за 2017 рік вбачається, що загальна сума його доходів за звітний рік склала 5 000,00 грн. (а.с. 60).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру МВС України, встановлено, що за фізичною особою з ІПН НОМЕР_1 зареєстровано транспортні засоби FORD TRANSIT 2007 року випуску від 02 серпня 2016 року та PEGEOT 206+ 2012 року випуску від 07 серпня 2018 року, що не заперечувалось під час розгляду справи самим відповідачем (а.с.78).

Проте, як вбачається з довідки територіального сервісного центру № 1441 регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області № 31/5-1441-4952 від 02.08.2018 року, відповідно до інформації бази даних НАІС ЄДР МВС станом на 31.07.2017 року вартість автомобіля FORD TRANSIT, номерний знак НОМЕР_3, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_4, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХО 366193 від 02.08.2016 року, зареєстрованого за громадянином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, адреса реєстрації: Запорізька область, смт. Розівка, вул. Центральна, 83, складає 2 489,54 грн. (а.с. 34).

Відповідно до інформації, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 19.09.2018 року, територіальним сервісним центром № 2345 регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області № 31/8/2345/385 від 25.09.2018 року, за громадянином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, (ІПН НОМЕР_1) зареєстровано наступні транспортні засоби: FORD TRANSIT 2198, 2007 року випуску, білий, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХО 366193 від 02.08.2016 року (на обліку); PEGEOT 206+ 1398, 2012 року випуску, чорний, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХК 957442 від 07 серпня 2018 року (на обліку) (а.с. 120-124).

Щодо витрат відповідача на придбання автомобіля PEGEOT 206+ 1398, 2012 року випуску, суд зазначає, що відповідно до усних пояснень відповідача під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач придбав даний автомобіль в Мюнхені, Німеччина, за 2 000,00 евро, що еквівалентно 77 842,98 грн., та в подальшому ввіз даний автомобіль на територію України. Даний факт підтверджується митною декларацією IM 40 ДЕ, з якої вбачається, що ОСОБА_3 ввіз на територію України придбаний в Німеччині автомобіль PEGEOT 206+, 2012 року випуску, із зазначенням вартості товару 2000,00 евро, що еквівалентно 77 842,98 грн. (а.с. 123).

Разом з тим, суд зазначає, що не може вважати копію договору купівлі-продажу (а.с. 119), надану відповідачем на підтвердження придбання ним вищезазначеного автомобіля в Німеччині належним доказом, оскільки він не містить перекладу українською мовою, що не дає можливості суду пересвідчитися в тому, що цей документ взагалі стосується предмету спору в даній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд звертає увагу на те, що посилання представника позивача на поліпшення матеріального стану відповідача з огляду на придбання ним автомобілів, ринкова вартість яких сукупно складає понад 380 000,00 грн., не підтверджуються матеріалами справи та позивачем не доведені саме витрати ОСОБА_3 на придбання зазначеного рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, оскільки роздруківка з інтернет-сайту щодо вартості аналогічних автомобілів не свідчить про те, що відповідачем було витрачено саме таку суму, як це передбачено положеннями п. 3-2 ч. 1 ст. 182 СК України.

Окрім іншого, визначаючи матеріальну можливість відповідача сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд бере до уваги, що відповідач ОСОБА_3 має обовязки матеріального характеру по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 62-64).

Так, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного та виданого Розівським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області, станом на 30.11.2018 року заборгованість відповідача ОСОБА_3 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 становить 2 333,49 грн.

Разом з тим, посилання відповідача на незадовільний стан здоровя судом не може бути враховано у звязку з тим, що відповідно до виписки стаціонарного хворого та консультативних висновків наданих відповідачем, лікування проводилося до січня 2014 року та на теперішній час в них не міститься інформації про стан здоровя ОСОБА_3, який потребує лікування чи якихось особливих заходів крім обстеження раз на рік (а.с. 56-59).

Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання в частині обґрунтованості вимоги щодо обовязку відповідача сплачувати аліменти.

Проте, враховуючи матеріальний стан відповідача, відсутність у нього стабільного доходу, недоведеність позивачем витрат платника аліментів, у тому числі на придбання рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, наявність у відповідача неповнолітньої доньки, на утримання якої останнім сплачуються аліменти, суд вважає необхідним та достатнім розмір аліментів 1 500,00 грн. щомісяця.

Щодо вимоги позивача, з урахуванням її уточнень, стягнути аліменти за минулий час, а саме починаючи з 13 травня 2018 року та до закінчення навчання, чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку, - у зв`язку із тим, яка із зазначених обставин настане першою, суд зазначає наступне.

В обґрунтування такої позовної вимоги позивач та її представник посилається на положення ст. 194 СК України, проте, в даному конкретному випадку, посилання на ст.194 СК України не може бути застосовано у спірних правовідносинах, оскільки положення наведеної статті стосуються виконання судового рішення та, зокрема, норма, зазначена позивачем, регулює стягнення аліментів за виконавчим листом у разі його предявлення до виконання через певний час, але не більше як за десять років.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати в звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за десять років.

Отже, аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Як було зясовано під час судового розгляду та підтверджено позивачем і відповідачем, ОСОБА_1 не зверталась до відповідача та не вживала жодних заходів щодо отримання аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, а відповідач не ухилявся від їх сплати.

Таким чином, встановивши, що позивачем не доведено, що ним вживались заходи, щодо одержання аліментів, але він не зміг їх отримати у звязку з ухиленням відповідача від їх сплати, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий час.

Думка відповідача, що при сплаті аліментів мають бути виключені періоди сплати аліментів впродовж зимових, літніх та інших канікул, коли навчання його сина не відбувається, не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки, відповідно до ч.3 ст.77 СК України, аліменти сплачуються щомісячно.

На підставі п.3.ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами у справах про стягнення аліментів, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Окрім цього, відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до уточнених позовних вимог, позивач просила стягнути на її користь з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 800,00 грн., яка складається з: витрат представника на складання позовної заяви 1 800,00 грн. за три години часу; представництво в суді 3 000,00 грн. за пять годин роботи, на підтвердження чого представник позивача надав суду Договір № 21/18 «про надання правової допомоги» від 01.06.2018 року; квитанцію № 21/18 від 19.09.2018 року про сплату послуг у наданні правової допомоги на суму 4 800,00 грн.; Акт прийому-передачі виконаних робіт за договором № 21/18 від 01.06.2018 року про надання правничої допомоги від 19.09.2018 року.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

П. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сума витрат на правничу допомогу, пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 2 400,00 грн.

Окрім цього, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць.

Керуючись ст.ст. 180-184, 191, 194, 198-201 СК України, ст. ст. 12, 13, 15, 77-81, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274-279, 430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, (зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт громадянина України серії СА №105294, виданий Розівським РВ УМВС України в Запорізькій області від 08 лютого 1996 року, ідентифікаційний податковийномер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, (зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, паспорт громадянина України серії СВ №104378, виданий Розівським РВ УМВС України в Запорізькій області від 09 березня 2000 року, ідентифікаційний податковийномер: 8) аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН: НОМЕР_2), який продовжує навчання, у розмірі 1 500 (однієї тисячі пятсот) гривень 00 копійок щомісяця, починаючи з 06.06.2018 року та до закінчення навчання, чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку, - у зв`язку із тим, яка із зазначених обставин настане першою.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, (зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт громадянина України серії СА №105294, виданий Розівським РВ УМВС України в Запорізькій області від 08 лютого 1996 року, ідентифікаційний податковийномер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, (зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, паспорт громадянина України серії СВ №104378, виданий Розівським РВ УМВС України в Запорізькій області від 09 березня 2000 року, ідентифікаційний податковийномер: 8) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста) грн. 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, (зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт громадянина України серії СА №105294, виданий Розівським РВ УМВС України в Запорізькій області від 08 лютого 1996 року, ідентифікаційний податковийномер: НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн.80 копійок

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду відповідно до частин 1 та 2 ст. 273 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 29 грудня 2018 року

Суддя: Т.А. Антіпова