Справа № 473/1569/18
РІШЕННЯ

іменем України

"28" серпня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Вуїва О.В.,

при секретарі Заблоцькій М.М.,

за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської ради про визнання права власності за набувальною давністюв якому вказувала, що в 1977 році ОСОБА_4 за усною угодою купівлі-продажу придбав у ОСОБА_5 314/1000 часток житлового будинку №7 по вул. Пархоменко (на час розгляду справи - Чорновола) в м. Вознесенську Миколаївської області. Угоду в належній формі сторони не оформляли.

15 листопада 1978 року ОСОБА_1 (до шлюбу - Смирнова) зареєструвала шлюб з ОСОБА_4

Водночас в травні 1977 року позивачка вселилася до спірної частини будинку та з того часу постійно проживає за вказаною адресою, користується нею, обслуговує та утримує її в належному стані, сплачує необхідні комунальні платежі.

05 травня 2007 року ОСОБА_4 помер.

Позивачка, вказуючи на те, що вона добросовісно заволоділа 314/1000 частками житлового будинку №7 по вул. Чорновола в м. Вознесенську Миколаївської області, продовжує безперервно, відкрито володіти набутим її чоловіком, а після його смерті нею майном понад 10 років, а тому на підставі ст. 344 ЦК України просила визнати за нею право власності на 314/1000 часток житлового будинку №7 по вул. Чорновола в м. Вознесенську Миколаївської області за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 09 серпня 2018 року проведено заміну третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору. Замість ОСОБА_6 залучено ОСОБА_3

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові.

Представник відповідача Вознесенської міської ради в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, вирішення питання щодо задоволення позову залишає на розсуд суду.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника відповідача та третьої особи, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, оглянувши матеріали інвентарної справи №7 по вул. Чорновола в м. Вознесенську Миколаївської області, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що в 1977 року ОСОБА_4 за усною угодою купівлі-продажу придбав у ОСОБА_5 ? частку житлового будинку №7 по вул. Пархоменко (на час розгляду справи - Чорновола) в м. Вознесенську Миколаївської області, яка в подальшому зменшилася до 314/1000 часток. Угоду в належній формі сторони не оформляли.

15 листопада 1978 року ОСОБА_1 (до шлюбу - Смирнова) зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, вселилася до спірної частини будинку та з того часу постійно проживає за вказаною адресою, користується нею, обслуговує та утримує її в належному стані, сплачує необхідні комунальні платежі.

05 травня 2007 року ОСОБА_4 помер, однак позивачка продовжує користуватися житлом.

Позивачка просить застосувати відносно неї правила ст. 344 ЦК України та визнати за нею право власності на 314/1000 часток житлового будинку №7 по вул. Чорновола в м. Вознесенську Миколаївської області за набувальною давністю.

Аналізуючи вимоги позивачки, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Таким чином інститут набувальної давності за своєю правовою природою покликаний усунути юридичну невизначеність поняття фактичного володіння майном, ввести до цивільного обороту вибулі з нього нерухомі речі, чим забезпечити стабільність цивільних правовідносин.

Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, тобто наявність законного обєкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння.

Згідно п.п. 9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Водночас Верховний Суд в своїх рішеннях, зокрема постанові від 29 березня 2018 року у справі №175/4741/16 неодноразово висловлював правову позицію, згідно якої давність володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Володіння майном повинно бути безтитульним.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Подібні висновки зробив Верховний Суд в своїх постановах від 25 червня 2018 року у справі №293/312/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі №922/1574/17, від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц.

Проте спірна частина будинку мала власника, яка була відома позивачці, власник не відмовилася від права власності на належне їй нерухоме майно у встановленому законом порядку.

Позивачкою не доведено добросовісність заволодіння майном, оскільки набувачка знала про відсутність у неї законних підстав для набуття права власності на спірний будинок.

ОСОБА_1 також не доведено безтитульність володіння оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4, заволодівши частиною будинку, сплатив його власнику грошові кошти у розмірі вартості отриманої частки в житловому будинку, тобто заволодів майном зі згоди власника.

Встановлені судом обставини вказують на відсутність підстав для застосування передбачених законом наслідків володіння майном за набувальною давністю, а тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 серпня 2018 року.

Суддя: О.В. Вуїв