Ухвала

17 липня 2018 року

м. Київ

справа № 209/3323/15-ц

провадження № 61-36798 ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2016 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення суми збитків в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

До Верховного Суду17 травня 2018 року ОСОБА_1подав касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2016 рокута постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року з пропуском строку, установленого частиною першою статті 390 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року отримав поштою лише 18 квітня 2018 року, що підтверджується відповідними доказами.

Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, заявник у розумний інтервал часу після отримання копії постанови суду апеляційної інстанції звернувся з касаційною скаргою, вважаю за можливе його поновити.

Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки у порушення вимог пунктів 4, 6 частини другої статті 392 ЦПК Українизаявник у прохальній частині касаційної скарги просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року, однак з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року залишено без змін рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2016 року.

Ураховуючи викладене, заявнику необхідно уточнити які судові рішення ним оскаржуютьсята відповідно до вимог частини четвертої статті 392 ЦПК України надати касаційну скаргу (у новій редакції), копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Також, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Розміри ставок судового збору визначено частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день звернення до суду з даним позовом).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи, що розмір оспорюваної суми становить 342 412,75 грн, заявник за подання касаційної скарги має сплатити 6 848,26 грн (3 424,13 грн * 200%).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печер. р-ні/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: 6007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Разом з тим, у касаційній скарзі заявник просить звільнити від сплати судового збору чи зменшити його розмір з посиланням на те, що: не працює, має на утриманні малолітню дитину; не має постійних фінансових джерел для існування, що не дозволяє сплатити судовий збір.

Дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що відсутні підстави звільняти ОСОБА_1 від сплати судового збору чи зменшувати його розмір, з огляду на таке.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 136 ЦПК України єдиною підставою для звільнення від сплати судового збору чи зменшення його розміру є врахування судом майнового стану сторони. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Наведені заявником доводи не підтверджені належними доказами, які б свідчили про неможливість сплати судового збору, зокрема доказів про доходи чи їх відсутність за 2017 рік, а додано лише копію свідоцтва про народження дитини та копію трудової книжки.

За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що за попередній календарний рік заявник мав дохід, який не дозволяє йому сплатити судовий збір за подачу касаційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору чи зменшення його розміру, суд також бере до уваги, що касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять даних, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою.

Обставини, зазначені у клопотанні, не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору чи зменшення його розміру, оскільки не підтверджують з достовірністю скрутний майновий стан заявника, що перешкоджає йому виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої касаційної скарги судовим збором.

Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За таких обставин, у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору чи зменшення його розміру слід відмовити.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 136, 185, 390, 392, 393ЦПК України, статтею 8 Закону України «Про судовий збір»,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2016 року та постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору чи зменшення його розміру.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 січня 2016 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 27 серпня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь