ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

28 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 635/8532/16-ц

провадження № 22ц/818/18/18

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна»

представник позивача: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи

в місті Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» на рішення Харківського районного суду Харківської області, постановлене 21 травня 2018 року, під головуванням судді Назаренко О.В., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № від 20 грудня 2012 року у розмірі 39356,51 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 1378 грн.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалося на те, що 20.12.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № НОМЕР_1, згідно якого останньому надано кредит в сумі 16520 грн. строком на 36 місяців.

Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав та надав відповідачу кредитні кошти у визначеній сумі.

22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг» прийняло на себе зобовязання за кредитним договором № від 20.12.2012 року.

У свою чергу, взятих на себе зобовязань за кредитним договором № від 20 грудня 2012 року ОСОБА_2 не виконував, у звязку з чим, станом на 14 листопада 2016 року за ним утворилася заборгованість у розмірі 18797,14 грн., яка складається з 12082,94 грн. заборгованість по сплаті кредиту; 1459,22 грн. заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом; 5254,98 грн. сума комісії.

Крім того, станом на 14 листопада 2016 року сума заборгованості за договором № від 20 грудня 2012 року (Credit Cards) складає 18228,87 грн. заборгованість по сплаті кредиту; 2330,50 грн. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» вказує на порушення норм процесуального права. Зазначає, що відповідач із заявою до позивача чи ПАТ «ОТП Банк» про закриття рахунку не звертався, кредитний рахунок діє. Звертає увагу суду на те, що відповідач періодично частково погашав поточну заборгованість за кредитом, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 264 ЦПК України, перебіг позовної давності переривався вчиненням особою дій, що свідчать про визнання відповідачем свого боргу. Так, останнє поповнення рахунку відповідачем в сумі 960 грн. відбулося, як вказує відповідач, 24.10.2013 року за рахунок чого було погашено заборгованість за відсотками та кредитом. Тобто, прострочення виконання зобовязання за кредитом, враховуючи, що погашення повинно проводитись щомісячно, почалося з 21.11.2013 року по 21.11.2016 року. Вказує на те, що позивач, направивши вимогу про дострокове повне виконання зобовязання за кредитним договором, змінив строки виконання зобовязання, надавши відповідачу термін на добровільне виконання вимоги. Так, вимога була надіслана 10.11.2016 року, враховуючи 10 календарних днів з моменту надіслання, то початок строку виконання зобовязання за вимогою кредитора є 20.11.2016 року, а значить і перебіг строку позовної давності почався з 20.11.2016 року. Зазначає, що оскільки позов до суду поданий 25.11.2016 року, то у вказаних правовідносинах не підлягає застосуванню строк позовної давності, оскільки він не закінчився, а його перебіг розпочався заново з 20.11.2016 року згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України, тому вважає, що строк позовної давності не є пропущеним.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1, який діє в інтересах ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.12.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № НОМЕР_1. Згідно з умовами кредитного договору банк надав відповідачу споживчий кредит в сумі 16520 грн., відповідно до п. 2.5 строком на 36 місяців.

Відповідно до п.2.1. кредитного договору № НОМЕР_1 від 20.12.2012 року Банк та ОСОБА_2 підтвердили факт укладення між ними Договору про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) на підставі Правил користування кредитною карткою Master Card Standard, що розміщені на Інтернет сайті банку (www.otpbank.com.ua) - далі Правила «та на умовах викладених в цьому розділі (далі «Угода»).

Договір від 20.12.2012 року № НОМЕР_1 є змішаним, адже в ньому містяться елементи різних договорів і позичальнику надаються декілька різних видів фінансових послуг споживчого кредитування та видача і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток.

Згідно застереження до підп. 2.2.1. п. 2.1. кредитного договору № НОМЕР_1 від 20.12.2012 року: підписанням цього Договору Держатель підтверджує та погоджується, що дані держателя зазначені в цьому Договорі та умови, що стосуються відкриття Карткового рахунку викладені в Угоді та Договорі є заявою Держателя на відкриття Карткового рахунку та отриманням Кредитної картки: картка, реквізити Карткового рахунку, розмір Кредитного ліміту, а також інша інформація надання якої необхідне у відповідності до чинного законодавства, надсилається держателю поштою за адресою зазначеною в цьому Договорі, після отримання Держателем Картки та за умови її активування за допомогою телефону за номером, що зазначений на ній, банк має право надіслати ПІН-код на поштову адресу Держателя зазначеному в цьому Договорі.

Згідно п.п. 2.13 кредитного договору у випадку невиконання позичальником (держателем картки) боргових зобов'язань понад 31 календарний день, позичальник (держатель картки) зобов'язаний погасити боргові зобов'язання в повному обсязі та в строки відповідно до п.2.13.1 Угоди.

Взяті на себе зобовязання за кредитним договором № від 20 грудня 2012 року відповідач ОСОБА_2 виконував не в повному обсязі, у звязку з чим, станом на 14 листопада 2016 року, згідно відомостей позивача, за ним утворилася заборгованість у розмірі 18797,14 грн., яка складається з 12082,94 грн. заборгованість по сплаті кредиту; 1459,22 грн. заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом; 5254,98 грн. сума комісії.

Також, станом на 14 листопада 2016 року заборгованість за договором № від 20 грудня 2012 року (Credit Cards) ОСОБА_2 за картковим рахунком, згідно відомостей позивача, складає 18228,87 грн. заборгованість по сплаті кредиту; 2330,50 грн. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом.

Як вбачається з договору факторингу від 22.12.2014 року № 22/12/14/4 та витягу ( додаток №1 до Реєстру боржників до договору факторингу №22/12/14/4 від 22 грудня 2014 року), ПАТ «ОТП Банк» передало, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № від 20 грудня 2012 року у розмірах 20559,37 грн. та 18797 грн.

Пунктом 6.2.3 вказаного договору факторингу передбачено, що право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого Фактор стає Новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.

Відповідач був повідомлений 10.11.2016 року рекомендованими листами про заміну кредитора, про суму заборгованості та про необхідність дострокової сплати боргу за кредитним договором № НОМЕР_1 у повному обсязі.

Суд першої інстанції вважав, що строк позовної давності сплив до всієї суми заборгованості, однак таких висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального права.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст.530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено уст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу(ч. 2ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 Цивільного кодексу України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Помилковим є твердження представника позивача про те, що перебіг позовної давності за всією сумою заборгованості почався з моменту отримання відповідачем вимоги про дострокове виконання зобовязання, оскільки зміна строку виконання зобовязань за даних обставин має значення лише щодо тієї частини зобовязань, строк позовної давності щодо якої не сплив.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено уст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу(ч. 2ст. 1050 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, банк звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 09.12.2016 року, згідно поштового штампу на конверті (а.с. 28).

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження заборгованості ОСОБА_2 за договором № від 20 грудня 2012 року надав розрахунки (а.с. 16), які фактично такими не являються, оскільки носять інформаційний характер, констатують остаточні суми заборгованості. З вказаних розрахунків не вбачається порядок нарахування заборгованості, дати та суми погашення відсотків, тіла кредиту, комісії, пені, тобто не зрозумілі суми надходження та їх віднесення на погашення складових заборгованості.

Отже, колегія суддів вважає, що за договором № від 20 грудня 2012 року (Credit Cards) заборгованість ОСОБА_2 за картковим рахунком позивачем не доведена належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості Credit Cards 18228,87 грн. заборгованість по сплаті кредиту; 2330,50 грн. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - не підлягають задоволенню.

Водночас, із змісту кредитного договору та графіку платежів до нього вбачається, що ними встановлений обов*язок позичальника повернути позику частинами. Відповідач не заперечував, що останній платіж здійснено ним 24.10.2013 року.

Отже позовна давність застосовується лише до тієї частини платежів, право вимоги за якими настало до 09.12.2013 року.

Колегія суддів вважає, що стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту за договором кредиту № від 20 грудня 2012 року, яка згідно графіку платежів, підписаному сторонами, не була прострочена станом на 09.12.2013 року, а саме 11 653,11 грн.

Крім того, стягненню підлягають проценти, нараховані за період з 09.12.2013 по 20.12.2015 у сумі 1630,77 грн., згідно зазначеного графіку, оскільки іншого прийнятного розрахунку суду не надано.

Згідно ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так,що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року по справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Отже позовні вимоги в частині стягнення комісії задоволенню не підлягають.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, а позовні вимоги частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області, постановлене 21 травня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» за кредитним договором № від 20 грудня 2012 року за період з 09 грудня 2013 року по 14 листопада 2016 року у розмірі 11653, 11 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1630,77 грн. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом.

В іншій частині у задоволенні позову - відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді С.С. Кругова

ОСОБА_3