22-ц/775/534/2018(м)
Головуючий в 1 інстанції Дочинець С.І.
Доповідач Лопатіна М.Ю.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 липня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.,

суддів Мироненко І.П., Принцевської В.П.,

за участю секретаря Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 16 травня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вони з відповідачем ОСОБА_2 з 14 жовтня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між нею та відповідачем було розірвано на підставі рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 14 грудня 2016 року, після чого їх дитина залишилась проживати з нею. Відповідач працює в ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» і у добровільному порядку виплачує аліменти на утримання сина в розмірі 10 відсотків від доходу, що є для неї недостатнім для належного забезпечення дитини, яка також страждає хронічним захворюванням. Крім того, на даний час вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за другою дитиною, на утримання якої отримує соціальну допомогу в розмірі 860,00 гривень щомісячно. Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 16 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16 березня 2018 року і до повноліття дитини. Вирішено питання про судові витрати.

З таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення по суті позовних вимог, а саме залишити чинним рішення суду в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 50 відсотків щомісячно від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, стягнення проводити на користь ОСОБА_3

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач послався на те, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини справи, зокрема те, що в них з позивачем була домовленість про сплату ним аліментів на дитину в розмірі 10 відсотків заробітної плати, оскільки в нього скрутне матеріальне становище, з огляду на виплату ним кредиту за автомобіль. Крім того, він переоформив квартиру на ім'я позивача в обмін на те, що автомобіль залишиться в його власності, а позивач не буде претендувати на аліменти у більшому розмірі. Також місцевий суд не з'ясував те, що грошові кошти на утримання сина позивач використовує на потреби своєї нової родини, що є підставою для стягнення аліментів на користь сина ОСОБА_3

Сторони у судове засіданні апеляційного суду не з'явились, згідно заяв, просили справу розглянути у їх відсутність, відповідач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позивач заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи сторін, правильно застосував норми матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідач може надавати щомісячну матеріальну допомогу неповнолітньому синові в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно.

Так згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Так, при розгляді справи встановлено, що з 14 жовтня 2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано на підставі рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 14 грудня 2016 року (а.с.3,4,5)

Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина сторін залишилась проживати з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 30).

Відповідно до довідки № 429 від 04 квітня .2018 року, виданої ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», відповідач працює на даному підприємстві, де за період з січня 2017 року по березень 2018 року отримав заробітну плату в загальній сумі 189 731,21 грн, з якої утримувались аліменти в розмірі 10 відсотків на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 (а.с. 21).

Позивач перебуває на обліку в Вугледарському міському управлінні соціального захисту населення, знаходиться у відпустці по догляду за другою дитиною та отримує допомогу при народженні дитини, щомісячний розмір якої становить 860,00 гривень (а.с.7, 32,33).

Неповнолітній ОСОБА_3 визнаний дитиною-інвалідом, у зв'язку із захворюванням на цукровий діабет першого типу з важким перебігом, отримує державну соціальну допомогу до 18 років в сумі 1312 грн. щомісячно (а.с. 6).

Суд першої інстанції, ураховуючи інтереси дитини та й інші обставини, передбачені ч.1 ст. 182 СК України зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальний і сімейний стан платника аліментів та матері дитини, дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та визначення розміру стягнення аліментів у сумі 1/ 4 частини з усіх видів доходів ОСОБА_2 щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи ОСОБА_2 про те, що суд не роз'яснив йому, що буде ухвалене рішення про стягнення з нього не 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, а не менш ніж ця сума, а тому він написав заяву про визнання позову, апеляційний суд не приймає до уваги з огляду на те, що оскаржене рішення суду мотивовано не визнанням позову відповідачем, а встановленими обставинами у справі, які входять до предмета доказування.

Є неспроможними посилання відповідача на те, що місцевий суд не врахував домовленості між ним та позивачем про сплату аліментів на дитину в розмірі 10 відсотків його заробітної плати, оскільки такий договір у відповідності до вимог ст. 189 СК України укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Такого договору відповідач суду не надав.

Також не довів відповідач і наявність укладеного між сторонами у відповідності до вимог закону договору стосовно виплати аліментів, у зв'язку з передачею ним позивачу права власності на нерухоме майно.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач витрачає аліменти не на утримання неповнолітнього сина, а на потреби своєї нової родини, оскільки за приписами ст. 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснює орган опіки та піклування і доказів того, що відповідач звертався в даний орган, яким з цього приводу складено висновок, суду не надано.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують установлені судом обставин справи та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає заявник у апеляційній скарзі.

З урахуванням наведеного, порушень місцевим судом норм матеріального і процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено, тому апеляційний суд, на підставі ст.375 ЦПК України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін.

З огляду на відстрочення відповідачу сплати судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення та залишення апеляційної скарги без задоволення, є підстави для стягнення цих судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 16 травня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що проживає за адресою: АДРЕСА_2, індивідуальний ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь держави (рахунок 0033, , МФО 899998) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1057,20 грн.

Повний текст постанови складено 20 липня 2018 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: