ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/4658/18 Головуючий суддя І інстанції Попрас В.О.
Провадження № 22-ц/818/25/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: В порядку ЦПК України
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів колегії - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 року у складі головуючого Попрас В.О. по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

встановив:

29 березня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 01.10.2014 між позивачем - адвокатом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір б/н про надання юридичної допомоги. Згідно п.1.2.1 Договору відповідач доручає, а позивач приймає на себе зобов'язання захищати права і законні інтереси ОСОБА_5 у виконавчому провадженні по примусовому виконанню постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.07.2011 р. по адміністративній справі за позовом ОСОБА_5 до УПФ України в Червонозаводському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та покладення обов'язку перерахувати та виплатити пенсію, в тому числі у виконавчому провадженні, що передбачене положеннями постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» №440 від 03.09.2014 р. Згідно постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.07.2011 р. зобов'язано ОСОБА_6 Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова перерахувати та виплатити ОСОБА_5 відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсію по інвалідності у розмірі не меншому 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 17.12.2009 р. з урахуванням виплачених за цей період сум.

Вказав, що згідно п.1.3 Договору для виконання повноважень, передбачених цим договором, адвокат наділяється правом отримувати документи; подавати будь-які заяви та скарги; вести справи у всіх судових, нотаріальних та адміністративних закладах, зокрема, у місцевих судах, адміністративних судах, апеляційних судах, вищих спеціалізованих судах, Верховному Суді України, в органах Міністерства юстиції України, в тому числі в органах Державної виконавчої служби України, в органах Пенсійного фонду України, в органах прокуратури України та органах Міністерства внутрішніх справ України, в інших державних органах і установах, а також в органах місцевого самоврядування зі всіма правами наданими чинним законодавством позивачу, стягувачу та їх представникам, у тому числі з правом підпису та подання позовної заяви, клопотань, апеляційної скарги, касаційної скарги; укладення мирової угоди, подання заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду, оскарження рішень, постанов і ухвал судів в апеляційному та касаційному порядку; приймати участь у виконавчому провадженні, яке зачіпає інтереси Клієнта або в якому Клієнт виступає учасником, оскаржувати дії державних виконавців та інших посадових осіб, яким законом надані відповідні повноваження.

Згідно п.3 Договору сторони погодили, що вартість послуг за даним договором визначається в розмірі 35% (тридцять п'ять процентів) від суми грошових коштів або еквівалент вартості майна, що буде присуджено та отримано клієнтом внаслідок надання правової допомоги наданої адвокатом. Оплата послуг адвоката проводиться протягом 3 (трьох) банківських днів після отримання коштів клієнтом шляхом перерахування на поточний рахунок адвоката або передачею готівкою. За несвоєчасне виконання зобов'язань із оплати послуг адвоката, клієнт зобов'язаний сплатити адвокату пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки, десять процентів річних від простроченої суми, а також суму інфляційних втрат за весь час прострочення. Згідно п.5.2 договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до його повного виконання. Жодних зауважень до умов договору або до його виконання з боку адвоката у ОСОБА_5 протягом 2014-2017 років не виникало.

В результаті надання позивачем ОСОБА_5 правової допомоги, обумовленої договором, постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.07.2011р. по адміністративній справі №2-а-244/11/2035, за змістом якої ОСОБА_5 була нарахована невиплачена пенсія у сумі 81304,95 грн., було включено до переліку рішень, виконання яких гарантується державою за №45450334, категорія черги - перша черга, порядковий всеукраїнський номер 7719, органами Пенсійного фонду України підтверджено наявність заборгованості за вказаним рішенням щодо ОСОБА_5 на суму 81304,95 грн., документи для виплати заборгованості направлено до органів Державної казначейської служби України. 28.12.2014р. було прийнято Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від №80-VIII, статтею 23 було передбачено, надання права Кабінету Міністрів України у встановленому ним порядку реструктуризувати фактичну заборгованість обсягом до НОМЕР_1 грн., що виникла станом на 1 січня 2015 року за рішеннями судів, виконання яких гарантовано державою, а також за рішеннями Європейського суду з прав людини, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України, шляхом часткового погашення за рахунок коштів, передбачених цим Законом на ці цілі, у розмірі до 10 відсотків від суми за зазначеними рішеннями та видачі на решту суми фінансових казначейських векселів строком обігу до семи років, з відстроченням платежів за цією заборгованістю на два роки та відсотковою ставкою 3 відсотки річних. Право видачі таких векселів надати органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Тобто, із прийняттям Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» було знову змінено порядок погашення заборгованості перед ОСОБА_5, що призвело до значної затримки у фактичній виплаті грошових коштів та відсутності виплати ОСОБА_5 протягом 2015 року заборгованості не з вини адвоката. Аналогічні права були надані Кабінету Міністрів України згідно законів про Державний бюджет України на 2016 та 2017 роки. В решті решт, в результаті надання позивачем подальшої правової допомоги в вересні 2017 року органами Державної казначейської служби України було виплачено ОСОБА_5 заборгованість в розмірі 81304,95 грн.

З листа Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області від 08.12.2017р. ОСОБА_5 20.09.2017р. було виплачено заборгованість згідно постанови Червонозаводського районного суду мм. Харкова від 22.07.2011р. у повному обсязі. Тобто з 20.09.2017 року у ОСОБА_5 виник обов'язок з оплати послуг адвоката у сумі 28456,73 грн., що становить 35% від 81304,95 грн. відповідно до п.3 Договору. Відповідач ОСОБА_5 ухиляється від оплати послуг адвоката, чим порушує умови договору б/н від 01.10.2014 про надання юридичної допомоги, укладеного між сторонами. Оплата послуг адвоката проводиться протягом 3 (трьох) банківських днів після отримання коштів ОСОБА_5 шляхом перерахування на поточний рахунок адвоката або передачею готівкою. За несвоєчасне виконання зобов'язань із оплати послуг адвоката, ОСОБА_5 зобов'язаний сплатити адвокату пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки, десять процентів річних від простроченої суми, а також суму інфляційних втрат за весь час прострочення. На сьогоднішній день відповідач ухиляється від проведення оплати вартості послуг адвоката. Розмір заборгованості ОСОБА_5 перед позивачем становить 28 456,73 грн.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача ОСОБА_5 на його користь заборгованість з оплати послуг юридичної допомоги у розмірі 28456,73 грн.

В судове засідання позивач не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений у встановленому порядку, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просить розглядати справу в його відсутність.

В судовому засіданні відповідач позов не визнав, заперечував проти його задоволення, подав до суду відзив, в якому зазначає, що дійсно між ним та адвокатом ОСОБА_4 було укладено договір б/н від 01.10.2014 про надання юридичної допомоги. Відповідно до п.1.2.1. договору адвоката прийняв на себе зобовязання захищати інтереси ОСОБА_5 у виконавчому провадженні по примусовому виконання постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.07.2011р. по адміністративній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 пенсійного фонду в Червонозаводському районі м. Харкова. Для виконання повноважень адвоката було наділено відповідними правами, згідно до законодавства України. ОСОБА_5 передав адвокату постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.07.2011 р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2011 р., довідку про здійснення нарахування на виконання рішення суду № 67/3307 від 05.01.2014 р., повідомлення про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою від 20.11.2014 р. № 32720/08-33/08. Усно адвокат пообіцяв виконати свої зобовязання до кінця 2014 року. Проте, в порушення п.2.1.2. договору адвокат ухилявся від виконання своїх обовязків, не повідомляв ОСОБА_5 про хід виконання стягнення, на дзвінки не відповідав. В вересні 2017 р. ОСОБА_5 сам без допомоги адвоката отримав грошові кошти за постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова по справі № 2-а-244/11/2035. Позивач будь-яких доказів щодо будь яких його дій по примусовому стягненню заборгованості не надав, що підтверджується довідкою Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області адвокату за №12-18/1480-7722 від 08.12.2017 р., змісту якої вбачається, що позивач просто дізнавався чи не була здійснення ОСОБА_5 виплата. Інших дій на виконання умов договору адвокат не здійснював. Жодного доказу щодо належного виконання позивачем своїх обовязків за договором не надано.

У відповідь на відзив ОСОБА_4 заперечує проти того, що відповідач отримав довідку про здійснення нарахування на виконання рішення суду № 67/3307 від 05.01.2014р., оскільки діючий порядок погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою передбачав їх надання лише на запит уповноваженої особи органу державної виконавчої служби. ОСОБА_7 вказав, що не відповідач, а позивач отримав копію рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості. ОСОБА_4 наполягав на тому, що саме він, а не відповідач отримав повідомлення про прийняття на облік рішення суду, виконання якого гарантується державою від 20.11.2014р., на підтвердження чого надав фото свого мобільного телефону, в якому в журналах викликів є відомості про здійснення 30.05.2017, 19.07.2017, 21.07.2017, 04.08.2017 викликів на телефон, який за повідомленням позивача належить відповідачу, у тому числі про відправку 31.05.2017 позивачем на телефон відповідача фото документу, яким за твердженням позивача є повідомлення про прийняття на облік вказаного рішення, виконання якого гарантується державою (а.с. 56-58). Також позивач зазначив, що викладені відповідачем у запереченнях позову фактичні обставини справи та доводи не відповідають дійсності і не підтверджені.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості у сумі 28456,73 грн. задовольнити у повному обсязі. Розподілити судові витрати між сторонами.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним, ухваленим судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, та необєктивному дослідженні доказів по справі, порушенням вимог щодо достовірності та достатності доказів, не застосуванням норми закону, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин.

Вказав, що судом порушено ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.ст. 212, 526, 632, 903 ЦК України, ст.ст. 76, 79, 80, 81, 89, 229, 263, 264 ЦПК Украйни. Судом взагалі не надано жодної оцінки відповіді адвоката ОСОБА_4 на відзив ОСОБА_5 разом із доданими доказами (а.с. 51-59), які по пунктам спростовують усі заперечення відповідача щодо предявленого позову. Судом не перевірено доводів позивача із посиланням на докази.

Зазначив, що пояснення ОСОБА_5 не відповідають положенням постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» №440 від 03.09.2014р. та змісту договору б/н від 01.10.2014р. про надання юридичної допомоги. Надання недостовірних пояснень стосовно відсутності спілкування між позивачем та відповідачем «з дня підписання договору» по сьогоднішній день. Надання недостовірних пояснень стосовно передання з боку ОСОБА_5 адвокату документів. Втрата Київським районним судом частини документів з матеріалів справи, наданих позивачем.

Вказав, що судом з власної ініціативи здійснено припущення, що «умовами договору визначено оплату не лише наданих юридичних послуг, а ще й факту досягнення для особи, в інтересах якої укладений договір, результату отримання Клієнтом грошових коштів». Але договір відповідних застережень не містить. Сторонами спору також не надавалося подібних пояснень. Таке припущення суду першої інстанції є помилковим, довільним трактуванням різних, частин договору, які регулюють різні за своєю правовою природою правовідносини. Судом поєднано зміст доручення Клієнта стаття 1 договору з порядком розрахунків за договором стаття 3, в якій дійсно сторонами встановлена відкладальна обставина, після настання якої настає обовязок з проведення розрахунків між сторонами.

Прийняте адвокатом доручення полягало у представництві інтересів ОСОБА_5 перед державними органами та установами, а не підміняти собою ці органи державної влади.

Судом порушено принцип змагальності сторін та принцип, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності Порушення судом цих фундаментальних положень цивільного судочинства призвело до необєктивного оцінювання та перекручування доказів у справі, що природно вплинуло на неспроможність суду першої інстанції обєктивно та безсторонньо встановити дійсні фактичні обставини справи. В цілому ж, рішення суду ґрунтується на припущеннях, що є недопустимим згідно положень ЦПК України.

У своєму письмову відзиві ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 року залишити без змін.

На обґрунтування вказав, що у нього немає юридичної освіти, і позивач ввів його в оману, строки оплати виконання рішення суду не прискорив, договір який він усно обіцяв виконати до кінця 2014 року виявився безстроковим. Жодного доказу щодо виконання умов договору про надання юридичної допомоги позивачем не надано.

Відповідно до договору про надання юридичних послуг інтереси клієнта, як сторони договору (клієнт) безумовно не обмежується отриманням власне послуг адвоката, а спрямовані на досягнення певного результату отримання грошових коштів, стягнути на користь відповідача постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.07.2011 року по справі № 2а-244/11/2035, проте, досягнення такого результату виходить за межі предмета договору, яким є лише надання юридичних послуг.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не доведені, позивач не надав доказів, підтверджуючих, що підставою отримання ОСОБА_5 грошових коштів на виконання постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.07.2011 р., стали саме дії адвоката ОСОБА_4 на виконання умов договору про надання юридичної допомоги, позивачем не надано.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як роз'яснено в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно до ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором, ст. 903 ЦК України.

У ч. 1 ст. 212 ЦК України передбачено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Стаття 526 ЦК України визначає загальні умови виконання зобов'язання:

1. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

2. Виконання зобовязань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобовязанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобовязанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

У ст. 632 ЦУ України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства:

1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

2. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вказаних принципів у ст. 81 ЦПК України сформульовано обовязок доказування і подання доказів:

1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

2. У справах про дискримінацію позивач зобовязаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.

3. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у звязку з повідомленням ним або членом його сімї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обовязок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.

4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ст. 76 ЦПК України.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування, ст. 77 ЦПК України.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, ст. 78 ЦПК України.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, ст. 79 ЦПК України.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, ст. 80 ЦПК України.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), ст. 89 ЦПК України

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Речові, письмові та електронні докази оглядаються у судовому засіданні, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, і предявляються учасникам справи за їх клопотанням, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам.

Відтворення аудіо- і відеозапису проводиться в судовому засіданні або в іншому приміщенні, спеціально обладнаному для цього.

Учасники справи можуть давати свої пояснення з приводу письмових, речових і електронних доказів або протоколів їх огляду, ставити питання експертам. Першою ставить питання особа, за клопотанням якої було викликано експерта, ст. 229 ЦПК України.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України:

1. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

2. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

3. Ухвалюючи рішення у справі, суд, за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині повязаний із предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із не залежних від нього причин.

Судовим розглядом встановлено, що 07.07.2011 року постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова по справі № 2а-244/11/2035 задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 ПФУ в Червонозаводському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та покладення обовязку перерахувати і виплатити пенсію. Зобовязано ОСОБА_6 ПФУ у в Червонозадодському районі м. Харкова перерахувати та виплатити ОСОБА_5 згідно зі ст.ст. 54, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсію по інвалідності у розмірі, не меншому 6 мінімальних пенсій за законом, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 17.12.2009 р., з урахуванням виплачених за цей період суду.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2011 р. постанову Червонозаводського районного суду від 07.07.2011 р. залишено без змін.

01 жовтня 2014 року між адвокатом ОСОБА_4 та громадянином ОСОБА_5 укладено договір про надання юридичної допомоги.

Згідно п.1.2.1 Договору ОСОБА_5 доручає, а адвокат ОСОБА_4 приймає на себе зобов'язання захищати права і законні інтереси ОСОБА_5 у виконавчому провадженні по примусовому виконанню постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.07.2011р. №2-а-244/11/2035 по адміністративній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та покладення обов'язку перерахувати та виплатити пенсію, в тому числі у виконавчому провадженні, що передбачене положеннями постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» №440 від 03.09.2014 р.

Відповідно до п.1.3 Договору для виконання повноважень, передбачених цим договором, Адвокат наділяється правом отримувати документи; подавати будь-які заяви та скарги; вести справи у всіх судових, нотаріальних та адміністративних закладах, зокрема, у місцевих судах, адміністративних судах, апеляційних судах, вищих спеціалізованих судах, Верховному суді України, в органах Міністерства юстиції України, в тому числі в органах Державної виконавчої служби України, в органах Пенсійного фонду України, в органах прокуратури України та органах Міністерства внутрішніх справ України, в інших державних органах і установах, а також в органах місцевого самоврядування зі всіма правами наданими чинним законодавством позивачу, стягувачу та їх представникам, у тому числі з правом підпису та подання позовної заяви, клопотань, апеляційної скарги, касаційної скарги; укладення мирової угоди, подання заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду, оскарження рішень, постанов і ухвал судів в апеляційному та касаційному порядку; приймати участь у виконавчому провадженні, яке зачіпає інтереси Клієнта або в якому Клієнт виступає учасником, оскаржувати дії державних виконавців та інших посадових осіб, яким законом надані відповідні повноваження.

Згідно п. 3 Договору сторони погодили, що вартість послуг за даним договором визначається в розмірі 35% (тридцять п'ять процентів) від суми грошових коштів або еквівалент вартості майна, що буде присуджено та отримано Клієнтом внаслідок надання правової допомоги наданої Адвокатом. Оплата послуг Адвоката проводиться протягом З (трьох) банківських днів після отримання коштів Клієнтом шляхом перерахування на поточний рахунок Адвоката або передачею готівкою. За несвоєчасне виконання зобов'язань із оплати послуг Адвоката, Клієнт зобов'язаний сплатити Адвокату пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки, десять процентів річних від простроченої суми, а також суму інфляційних втрат за весь час прострочення.

Таким чином, відповідно до умов договору адвокат надає юридичні послуги на платній основі, а клієнт зобовязаний їх оплатити. Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до його повного виконання.

Згідно з положеннями пункту 4 статті 1, частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 р. договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

За договором про надання послуг виконавець зобов'язаний надати послугу, а замовник оплатити її.

За змістом статей 632, 903 ЦК України ціна договору (плата за договором) - форма грошового визначення вартості наданих послуг. Оплата виконавцю послуги здійснюється за особисте виконання ним договірного обов'язку з її надання.

Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу ІІІ Книги пятої цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

З огляду на предмет договору про надання юридичних послуг (представництво інтересів клієнта як стягувача у виконавчому провадженні по примусовому виконанню постанови суд по адміністративній справі) об'єктом оплати за договором є надані адвокатом юридичні послуги у зв'язку з виконання судового рішення особисто.

Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статі 30 Закону врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

В аспекті цивільно-правових зобов'язань виконавця предметом договору про надання юридичних послуг є вчинення певної дії або здійснення певної діяльності в інтересах другої сторони (клієнта).

Аналіз положень пунктів 1.2. та 3.1 договору дають підстави для висновку, що його умовами визначено оплату не лише наданих юридичних послуг, а ще й факту досягнення позитивного для особи, в інтересах якої укладено договір, результату отримання Клієнтом грошових коштів.

На підтвердження виконання своїх обовязків за договором позивач надав до суду копію повідомлення з ГУЮ в Харківській області управління державної виконавчої служби від 20.11.2014 на адресу ОСОБА_5 про те, що постанова від 07.07.2011 № 2-а-244/11/2035, видана Червонозаводським районним судом м. Харкова, відповідно до пункту 7 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою КМ України від 03.09.2014 № 440 прийнята для обліку та включена до першої черги задоволення вимог. При цьому копія рішення відповідальною особою управління була надіслана на адресу управління Пенсійного фонду України у Червонозаводському районі м. Харкова (а.с. 10).

В матеріалах справи позивач також надав довідку про здійснення нарахування ОСОБА_5 81304,95 грн. на виконання рішення суду начальника ОСОБА_6 ПФУ від 15.04.2014, яка була видана у відповідь на вказане повідомлення від 20.11.2014 (а.с. 11).

Згідно до Інформації з Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, в ньому 12.11.2014 були внесені відомості про стягувача ОСОБА_5, суми боргу 81304,95 та боржника ОСОБА_6 ПФУ у Червонозаводському районі м. Харкова (а.с. 120

Із відповіді начальника ГУ Державної виконавчої служби України в Харківській області від 08.12.2017 на запит від 04.12.2017 адвокату ОСОБА_7 повідомлено, що постанова Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.07.2011 по справі № 2-а-244/11/2035 згідно довідки ОСОБА_6 ПФУ в Червонозаводському районі м. Харкова про нарахування гр. ОСОБА_5 коштів в сумі 81304,95 грн., була виконана Державною казначейською службою України 20.09.2017, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Зазначені кошти були перераховані платіжним дорученням від 18.09.2017 року № 100005, на рахунок, вказаний ОСОБА_5 у заяві від 01.06.2017 (а.с. 24).

Із відповіді на адресу адвоката ОСОБА_7 начальника Слобожанського обєднаного управління ПФУ м. Харкова вбачається, що у відповідності з Постановою КМ України від 03.09.2014 № 440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою», на запит управління Державної виконавчої служби від 20.11.2014 № 32720/08-33/08 була видана довідка 26.12.2014 на ОСОБА_5 про здійснення нарахування на виконання рішення суду від 07.07.2011р. по справі № 2-а-244/2035.

Повторно на адресу Державної виконавчої служби була видана довідка на ОСОБА_5 05.01.2015 вих. № 67/33-07.

Особиста заява ОСОБА_5 про надання довідки про здійснення нарахування на виконання рішення суду в управління не надходила і в у вхідній кореспонденції не реєструвалася (а.с. 55).

Однак, зі змісту вказаних документів не вбачається, що саме позивач здійснював дії по виконанню рішення суду на користь відповідача, як це передбачено договором. Згідно до п.п. 2.1.2. 2.1.3 адвокат ОСОБА_7 зобовязаний інформувати клієнта про хід виконавчого провадження, подавати інформацію клієнту в обсязі, достатньому для того, щоб він міг приймати обґрунтоване рішення відносно суті свого доручення; передати клієнту документи, які містять інформацію про юридичні факти (документи, рішення, ухвали, постанови суддів, іншу кореспонденцію, що стосується прав і обовязків клієнта). Однак в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні і достатні докази в розумінні ст.ст. 76 -80 ЦПК України. Вищевказані докази, які надав до матеріалів справи позивач, таких відомостей не містять. Фото з мобільного телефону, з огляду на його недостовірний характер суд не має підстав брати до уваги.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позову, доводи скарги не доведені і висновків суду не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо втрати частини документів Київським районним судом м. Харкова, а саме: доказів направлення відповіді адвоката на відзив на адресу відповідача, то вони підшиті судом першої інстанції всередині разом із конвертом, а отже спростовуються наявними в справі доказами (а.с.59) .

З огляду на те, що районним судом було ухвалено рішення у відповідності до вимог закону, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення без змін.

Враховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2018 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

ОСОБА_3.