АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-8445/10Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/811/18 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Храпак Н. М., Хома М. В.,

за участю секретаря - Дудіна Т.В.

та учасників справи: представника позивача Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" Тимчишин Н.І.; прокурора Ємець Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 2-8445/10 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2018 року, постановлену суддею Братасюком В.М.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23.12.2010 року у справі №2-8445/10 за позовом прокурора м.Тернополя в інтересах держави, в особі ВАТ «Державний ощадний банк України», до ОСОБА_3, третя особа Приватне підприємство «Альпіна» позов задоволено: стягнено зі ОСОБА_3 заборгованість за договором кредиту №13 від 21.06.2005 року, на користь ВАТ «Державний ощадний банк України», розмір якої станом на 06.10.2010 року, складає в перерахунку на гривню по офіційному курсу НБУ 346 577, 50 гривень.

У лютому 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України», котре є правонаступником ВАТ «Державний ощадний банк України», звернулося до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, мотивуючи, що суд не вирішив вимогу про стягнення з відповідача суми боргу у євровалюті, а саме - 31825,37 євро, в тому числі - 24000 євро тіла кредиту, 3965,66 євро нарахованих процентів, пеню та проценти за несвоєчасну сплату кредиту - 3384 євро та 475,64 євро відповідно. Натомість судом стягнено суму боргу у гривневому еквіваленті - 346577,50 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2018 року в задоволенні заяви ПАТ «Державний ощадний банк України», котре є правонаступником ВАТ «Державний ощадний банк України» про ухвалення додаткового рішення у справі №2-8445/10 за позовом прокурора м.Тернополя в інтересах держави, в особі ВАТ «Державний ощадний банк України», до ОСОБА_3, третя особа Приватне підприємство «Альпіна» про стягнення боргу відмовлено.

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неправильно застосував норму ст.270 ЦПК України, не ухвалив рішення стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 31825,12 євро, в обгрунтування яких надавалися докази, а саме: копія договору відновлювальної кредитної лінії №12 від 21.06.2005, копії додаткових договорів та розрахунки заборгованості. Вважає, що прокурор, який заперечив заяву ПАТ "Державний ощадний банк" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" про ухвалення додаткового рішення за безпідставністю грубо порушив ст.ст.5,34,36 Закону України "Про прокуратуру", а його дії є суперечливими з інтересами самого позивача, тому не можуть братись судом до уваги. Посилається на постанову Великої Палати Верховного суду від 30.05.2018 року у справі №750/8676/15-ц, якою встановлено, що "курсова різниця" жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи; коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримання прибутку. Наголошує, що судом першої інстанції, з приводу позовної вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 31825,37 євро не ухвалено рішення, таким чином, вирішено питання про право, не зазначивши точної грошової суми, присудженої до стягнення.

У відзиві на апеляційну скаргу Тернопільська місцева прокуратура Тернопільської області вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" не має, оскільки доводи апеляційної скарги не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства. Вказує, що прокурор, який брав участь у справі, просив задоволити позовні вимоги про стягнення із відповідача коштів в сумі 31825,37 євро у гривнях з розрахунку станом на 06.10.2010 року. Зазначене вказано у змісті судового рішення, яке набрало законної сили, і яке не оскаржувалось жодною стороною в апеляційному порядку.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ПП "Альпіна" надала суду письмові пояснення: вважає апеляційну скаргу безпідставною, оскільки в ній не спростовано тверджень суду першої інстанції щодо відсутності підстав для ухвалення додаткового рішення. Сторони погодились із рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23.12.2010 року, котре ними не оскаржувалось і набрало законної сили. Підкреслює, що позивач просив стягнути з відповідача суму боргу в гривневому еквіваленті на момент ухвалення рішення.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник ПАТ "Державний ощадний банк" підтримала апеляційну скаргу, прокурор апеляційної скарги не визнала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ "Державний ощадний банк" на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу прокурора, перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваної ухвали, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для ухвалення додаткового рішення у справі відсутні. Справа розглядалася відповідно до чинної на момент розгляду норми ст.11 ЦПК України - у межах заявлених прокурором Ковальчуком О.Р., котрий був повноважним представником позивача в судовому засіданні 23.12.2010 року, й заявив про стягнення суми боргу у гривнях по курсу валют станом на 06.10.2010 року, що відображено у змісті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.12.2010 року у справі №2-8445/10, котре сторонами не оскаржувалось, набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, враховуючи наступне.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.12.2010 року у справі №2-8445/10 за позовом прокурора м.Тернополя в інтересах держави, в особі ВАТ «Державний ощадний банк України», до ОСОБА_3, третя особа Приватне підприємство «Альпіна» позов задоволено: стягнено зі ОСОБА_3 заборгованість за договором кредиту №13 від 21.06.2005 року, на користь ВАТ «Державний ощадний банк України», розмір якої станом на 06.10.2010 року, складає в перерахунку на гривню по офіційному курсу НБУ 346577,50 грн. Рішення суду сторонами не оскаржувалось, набрало законної сили.

28.01.2011 року Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист по стягненню зі ОСОБА_3 заборгованості за договором кредитної лінії №12 від 21.06.2005 року, на користь ВАТ «Державний ощадний банк України», розмір якої станом на 06.10.2010 року, складає в перерахунку на гривню по офіційному курсу НБУ 346 577, 50 гривень.

25.12.2013 року старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Гнатишин Н.Б. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №41341582 по виконавчому листі №2-8445/2010, виданому 28.01.2011 року, про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ВАТ "Державний ощадний банк України" 346577,50 грн заборгованості за договором.

Ухвалою суду від 24.01.2014 року вирішувалося питання розстрочки виконання рішення суду від 23.12.2010 року.

Згідно з ч.1 ст.4, ч.2 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Відповідно до ст.533 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом.

У пункті 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК ; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

Додаткове рішення є способом виправлення такого недоліку судового рішення, як його неповнота.

Підстави та порядок ухвалення у справі додаткового рішення визначено ст.270 ЦПК України, відповідно до якої суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Отже, ч.1 ст.270 ЦПК України визначає чіткі, конкретні, вичерпні підстави для ухвалення у справі додаткового рішення.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги стосовно того, що місцевий суд не ухвалив рішення стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 31 825,12 євро, оскільки протилежне вбачається з тексту самого рішення, де у його мотивувальній частині чітко наведений розрахунок з переведення суми в розмірі 31 825,12 євро в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, що склало 346 577,50 грн., про що зазначено у резолютивній частині судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про суперечливі дії прокурора, що полягають у запереченні заяви банку про ухвалення додаткового рішення, не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, як такі, що правового значення для розгляду даної справи не мають.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №750/8676/15-ц встановлена неприпустимість ототожнення "курсової різниці" із упущеною вигодою, а тому посилання в апеляційній скарзі на цю постанову не можуть братись до уваги апеляційним судом, позаяк дана постанова не стосується даних правовідносин.

Надуманим є твердження апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції, з приводу позовної вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 31825,37 євро не ухвалено рішення, як і не зазначено точної грошової суми, присудженої до стягнення. З матеріалів справи вбачається, що ні позивач, ні особа, в інтересах якої було подано позов, протягом восьми років не оскаржували рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23.12.2010 року, а, отже, погодились з ним.

Окрім того, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.12.2013 року ВП №41341582, допущене виконання даного судового рішення, а тому внесення корективів, які не слугують меті подолання неповноти судового рішення, цілеспрямовано принижують його авторитет і загальнобов'язковий характер.

Банк фактично оспорює стягнення заборгованості за кредитним договором у гривневому виразі, однак, наведене є підставою для оскарження рішення суду в апеляційному та касаційному порядку, а не для ухвалення додаткового рішення.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам ст.270 ЦПК України правильність висновків суду не спростовують, так як фактично направлені на зміну рішення суду, яким спір було вирішено по суті і яке набрало законної сили, що є неприпустимим.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги покласти на позивача - ПАТ "Державний ощадний банк України".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складене 30 серпня 2018 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Храпак Н.М.

Хома М.В.