Справа № 183/1332/17
№ 2/183/221/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.

секретаря Демяненка Р.К.

за участю сторін позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третьої особи приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу ОСОБА_5, про розірвання договору дарування квартири,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, в якому з урахуванням уточнень, просила розірвати договір дарування квартири № 86 в будинку № 12 на мікрорайоні Орільський в м.Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, що був укладений 16 листопада 2016 року, між нею та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 1131, а також повернути їй квартиру.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначає, що їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.10.1997 року, на праві власності належить квартира за № 86 в будинку № 12 на мікрорайоні Орільський в м.Перещепине Новомосковського району. Квартира складається з чотирьох кімнат, в якій вона значиться зареєстрованою одна, разом з нею без реєстрації в квартирі проживає її онучка разом з чоловіком та малолітніми дітьми.

13 жовтня 2001 року вона склала заповіт, яким заповіла зазначену квартиру своїй дочці ОСОБА_7, якій і передала для зберігання разом з заповітом всі правовстановлюючі документи. Таке рішення щодо заповіту та передачі правовстановлюючих документів на квартиру було мотивоване похилим віком та станом здоровя, внаслідок якого вона іноді не може розуміти деяких речей.

ОСОБА_3 також являється її онуком, однак проживає окремо, декілька разів відвідував її, забирав погостювати до себе додому. Восени 2016 року він повіз її до нотаріуса в м.Перещепине, де їй дали прочитати якій папери, зміст яких вона не зрозуміла, однак проставила свої підписи.

Через деякий час про події у нотаріуса вона розповіла своїй дочці, яка і дізналася про те, що у нотаріуса вона посвідчила договір дарування, яким подарувала квартиру № 86 в будинку № 12 на мікрорайоні Орільський в м.Перещепине Новомосковського району ОСОБА_3

Позивач наполягала на тому, що ОСОБА_3 скористався її похилим віком та станом здоровя, обманним шляхом змусив посвідчити довіреність на імя невідомої особи, що дало йому змогу отримати дублікати правовстановлюючих документів на квартиру. Зазначену довіреність вона скасувала, однак відчуження квартири відбулося під впливом обману, тому ОСОБА_1 у своєму позові посилається на вимоги ч.1 ст. 230 ЦК України, які встановлюють наслідки вчинення правочину під впливом обману.

З урахуванням уточнення позовних вимог від 17.07.207 року (а.с. 126) ОСОБА_1 просила суд розірвати укладений договір дарування, посилаючись на вимоги ч.4 ст. 727 ЦК України, та зазначила у позові про те, що дарунок є збереженим, ОСОБА_3 не вселився в квартиру, не переоформив особисті рахунки, не має ключів від квартири, на руках має лише договір дарування. Крім того позивач зверталася з письмовою заявою до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу ОСОБА_5 з вимогою про розірвання договору дарування в строки, передбачені законом, однак ОСОБА_3 добровільно відмовляється розірвати договір дарування, до нотаріуса не зявився, що змусило позивача звернутися до суду.

Ухвалою суду від 22 березня 2017 року відкрите провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, з підстав, визначених ст. 230 ЦК України, однак з урахуванням подачі уточненого позову про розірвання договору дарування, з підстав, визначених ч.4 ст. 727 ЦК України, та відсутності клопотань про відмову від позову, залишення його без розгляду в частині визнання договору дарування недійсним, суд вважає за необхідне надати оцінку всім доказам в межах заявлених позовних вимог, як основних, так і уточнених.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свій позов підтримала, надала пояснення про те, що вона не мала наміру ніколи дарувати квартиру своєму онукові ОСОБА_3, оскільки склала заповіт, яким заповіла зазначену квартиру своїй дочці ОСОБА_7 Про обставини підписання довіреності на імя невідомої особи, а також про обставини укладення договору дарування позивач нічого не памятає, вважає, що ОСОБА_3 обманним шляхом заволодів її майном. Однак позивач просила розірвати договір дарування та повернути їй квартиру, надавши пояснення, що в квартирі вона проживає разом з іншою онукою та її чоловіком, дітьми, які здійснюють за нею належний догляд.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення про те, що його бабуся ОСОБА_1 часто йому скаржилася на онуку, яка вселилася до нею в квартиру з дітьми. Останні знущалися з неї, замикали в окремій кімнаті, не випускали з квартири, не впускали до туалету. Одного разу ОСОБА_1 повідомила його, що має намір подарувати йому квартиру, оскільки він не має власного житла, однак документи на квартиру у неї відібрала дочка. Відповідач повідомив суду, що ОСОБА_8 добре розуміла значення всіх своїх дій при підписанні довіреності, на підставі якої були спочатку виготовлені дублікати правовстановлюючих документів на квартиру, а також добре розуміла значення своїх дій при укладенні договору дарування. ОСОБА_3 вважає, що звернення ОСОБА_1 продиктоване під тиском її дочок.

Представник відповідача звернув увагу суду на підстави розірвання договору дарування, визначені ст.727 ЦК України, та вважає, що до виниклих правовідносин ці вимоги закону не можуть бути застосовані.

Третя особа по справі приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала, надала пояснення про те, що вона добре знайома з ОСОБА_1, що спростовує обставини, викладені у позові щодо невідомої жінки, у якої вона підписала якісь папери. ОСОБА_1 декілька разів перебувала у нотаріальній конторі, вичитувала всі документи, виявила бажання подарувати квартиру ОСОБА_3

Справа, у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами загального позовного провадження, з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Згідно договору дарування квартири від 16 листопада 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 1131, ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв в дар квартиру № 86 в будинку № 12 на мікрорайоні Орільський в м.Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 52-53).

Квартира, що відчужувала належала дарувальникові на підставі дублікату Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 54).

У відповідності до ч.1 ст. 230 ЦК України, на яку позивач посилається, як на підставу свого позову, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В судовому засіданні в якості свідка допитана ОСОБА_7, яка надала суду показання про те, що оригінали правовстановлюючих документів на квартиру разом з заповітом, складеним її матірю ОСОБА_1, зберігалися у неї, ніколи не втрачалися, матір жодного разу не висловлювала наміру про відчуження квартири ОСОБА_3

Постанова Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у пункті 20 наголошує, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх доводів та заперечень.

Позивачем не доведено суду наявність умислу в діях відповідача щодо обставин введення її в оману при укладенні договору дарування, а тому позов в частині визнання договору дарування недійсним, з підстав, визначених позивачем в основному позові, задоволенню не підлягає.

Свідчення свідків, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, а так само показання позивача в судовому засідання, її поведінка під час розгляду справи, здебільшого свідчать про емоційно нестабільну поведінку ОСОБА_1 при настанні певних обставин, причина якої в межах заявлених позовних вимог не зясовувалася.

У відповідності до ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За договором дарування дарувальник передає або зобовязується передати в майбутньому обдаровуваному безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування, як і договір купівлі-продажу, спрямований на припинення права власності у дарувальника й виникнення права власності в обдарованої особи з тією лише різницею, що договір дарування завжди є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдарованої особи зустрічних дій. Тому чинне законодавство чітко обумовлює, що договір, який встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Основна кваліфікуюча ознака, за якою договір дарування відрізняється від договорів про передачу майна у власність, це його безоплатність. Безоплатність дарування це відсутність зустрічної еквівалентної вимоги.

Договір дарування укладається у формі, яка визначається загальними правилами цивільного законодавства про форму договорів. Письмова форма з нотаріальним посвідченням необхідна для договору дарування нерухомої речі.

Крім волевиявлення дарувальника, для здійснення договору дарування необхідна також згода обдаровуваного, яку законодавець розцінює як акт прийняття дарунка. Порядок і правові наслідки прийняття дарунка врегульовано статтею 722 Цивільного кодексу України, за якою право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття, тобто з того часу, коли обдаровуваний будь-якими діями підтвердить свою згоду на прийняття дарунка.

Цивільний кодекс передбачає наступні підстави припинення договору дарування: відмова однієї зі сторін від договору; розірвання договору дарування; визнання договору недійсним.

У відповідності до вимог частин 1-3 ст. 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена.

З моменту передачі права власності на річ обдаровуваному юридичний звязок між сторонами припиняється, тому обовязок подальшого належного ставлення до дарувальника є суто морально-етичним. Однак, договір дарування нерухомих речей або іншого особливо цінного майна може бути розірвано за вимогою дарувальника, якщо обдаровуваний проявив грубу невдячність (умисно вчинив злочин проти життя, здоровя, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей).

Дарувальник має право розірвання договору, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить історичну, наукову, культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена.

У випадку розірвання договору дарування обдаровуваний зобовязаний повернути дарунок у натурі. До вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік. Тобто, при розірванні договору дарування на вимогу дарувальника законодавчо передбачений термін, упродовж якого можна звернутися до суду про захист своїх порушених прав.

Обдаровуваний може розірвати договір керуючись загальними положеннями про договір, зокрема, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Вимоги ч.4 ст. 727 ЦК України, на які ОСОБА_9 посилається, як на підставу свого уточненого позову, передбачають можливість розірвання договору дарування, якщо на момент предявлення вимоги дарунок є збереженим.

Суд бере до уваги подані позивачем докази, які свідчать про те, що ОСОБА_3 після укладення договору дарування не проживає в квартирі № 86 в будинку № 12 на мікрорайоні Орільський в м.Перщепине Новомосковського району (а.с. 139), не являється платником комунальних послуг, однак вимоги ч.4 ст. 722 ЦК України щодо прийняття дарунка передбачають, що прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Крім того, розірвання договору дарування на вимогу дарувальника, навіть у разі збереження дарунку, не можливе без сукупності ознак, визначених однією з частин 1-3 ст. 727 ЦК України.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у їх задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,76,81,89, 263, 265 ЦПК України, 60,70 СК України суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу ОСОБА_5, про розірвання договору дарування квартири.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд в тридцятиденний термін з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.