Справа №489/3788/18
Провадження №2/489/1968/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
02 жовтня 2018 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:
головуючого судді Румянцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку,
Сторони у судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами (ч. 3 ст. 223, 279 ЦПК України).
Судом ухвалено провести заочний розгляд справи.
Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами № 1 по вулиці Ганни Дівіної в місті Миколаєві належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору міни житлового будинку на автомашину від 10.12.1996 року, посвідченого державним нотаріусом другої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстрованому в реєстрі за № 5-2315.
На підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради народних депутатів № 411 від 30.08.1996 року ОСОБА_4 надано у власність земельну ділянку площею 516 кв. м. по вулиці Ганни Дівіної, 1 в місті Миколаєві про що видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 015451.
Вказане підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.04.2018 року.
Нормами Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 р. (діючого на момент посвідчення угоди) встановлювалось, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва (ст. 1 Декрету), у межах норм, установлених Земельним кодексом України.
На підставі ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 р. (діючого на момент посвідчення угоди) право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст.. 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах з наступною видачею державного акту на право приватної власності на землю.
Згідно ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 р. (діючого на момент посвідчення угоди), встановлено, що громадяни України мають право продавати або іншими способам, відчужувати земельні ділянки, передані їм для цілей, вказаних у статті цього Декрету, без зміни їх цільового призначення. Договір купівлі - продажу або іншими способами відчуження земельної ділянки посвідчується у нотаріальному порядку і реєструється у сільській, селищній, міській раді народних депутатів, на території якої розташована земельна ділянка.
Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу УРСР від 18.12.1990 р. (який діяв на момент придбання нерухомого майна) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або праві користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У раз зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході праві власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельні ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.
В подальшому дана норма була закріплена в ст. 120 Земельного кодексу України від 25.10.2001 р., ст. 377 Цивільного кодексу України; також підтверджена розясненням, наданим Державним комітетом України і земельних ресурсів в листі № 721/27/Н5110-11 від 19.01.2011 p., позицією Верховного суду України, яка відображена в п. 18 Постанови ВСУ № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із наступними змінами), в Узагальненнях судової практики ВСУ від 01.07.2014 р. «Судова практика щодо права власності при розгляді цивільних справ Конвенцією про захист прав людині і основоположних свобод».
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Приймаючи до уваги те, що в позасудовому порядку вирішити спір неможливо, враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_4 не було повністю оформлено документи на земельну ділянку на момент укладення договору міни житлового будинку на автомашину від 10.12.1996 року, що не перешкоджало посвідчення даного договору у встановленому на той час, законодавству України, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області.
Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідач: ОСОБА_4, останнє відоме місце реєстрації: м. Миколаїв, пров. 1 Бульварний, 4.
Суддя Ленінського районного
суду міста ОСОБА_1 Румянцева
Повний текст судового рішення складено «09» жовтня 2018 року.