АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/925/18 Справа № 191/734/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: приватний нотаріус Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_9, про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів,-

в с т а н о в и л а:

27 лютого 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа приватний нотаріус Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_9, про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів, де просив, визнати договори дарування житлових будинків недійсними, скасувати державну реєстрацію права власності за обдарованими особами на житлові будинки, стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати по справі (а.с. 2-6, 36-37, 59-62).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: приватний нотаріус Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_9, про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів відмовлено (а.с. 117-119).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі (а.с.124-127).

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що за договором дарування від 22 грудня 2016 року відповідач ОСОБА_6 відчужив ОСОБА_8 житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.Затишна, 14 (а.с.46), а ОСОБА_5 за договором дарування від 23 грудня 2016 року відчужила ОСОБА_7 житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.Дружби,30 (а.с. 45).

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 26 січня 2017 року, за відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстровано право власності на вищезазначені житлові будинки на підставі вказаних договорів дарування.

Також, судом першої інстанції встановлено, що в Синельниківському міськрайонному суді Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача грошових коштів в розмірі 191127,66 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач обґрунтовував свої вимоги лише тим, що відповідачі вчинили оспорювані договори дарування житлових будинків з метою уникнення матеріальної відповідальності за нікчемним правочином. Однак, на сьогоднішній день (день ухвалення рішення суду першої інстанції), вищезазначена цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача грошових коштів в розмірі 191127,66 грн. ще не розглянута, тому посилання позивача на ці обставини є передчасними. А факти, на які посилається позивач є недоведеними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1ст. 718 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч. 1 ст. 722 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилався на фіктивність укладених між відповідачами договорів дарування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.1 та 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі N 6-1873цс16).

Як роз'яснено у п. 7, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

ЦК України не містить визначення поняття "заінтересована особа" в контексті вимог про визнання правочину недійсними, а тому питання належного позивача у кожному конкретному випадку є оціночним, у зв'язку з чим слід враховувати те, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, зокрема, що у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені та така особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції чи віндикації.

Обґрунтовуючи свою заінтересованість у результатах оспорювання вказаних вище договорів дарування, позивач посилався на те, що зазначеними правочинами порушуються його права на отримання грошових коштів від ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 07 червня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, залишено без розгляду. Ухвала в апеляційному порядку не переглядалася та є чинною.

З огляду на викладене, особисті права позивача не були порушені внаслідок відчуження вказаних вище житлових будинків.

Проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у належному їх дітям будинку не може вважатися ознакою фіктивності правочину. Позивачем не доведено наявності розумного сумніву в тому, що наміри сторін оспорюваного правочину не були спрямовані на укладення між ними договору дарування.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку згідно зі ст. 57 - 60, 212 215 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права в ході розгляду справи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення заявником норм процесуального і матеріального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до норм діючого законодавства.

Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: