Справа № 462/3830/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2018 року головуючий суддя Залізничного районного суду м. Львова Бориславський Ю.Л. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на ? частини квартири № 20 у будинку № 3 на вул. Сигнівка у м. Львові, що належала покійній ОСОБА_4, яка померла 22.12.1999 р. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.09.1997 року вказану квартиру було приватизовано та видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на ОСОБА_5 /чоловік позивача/, ОСОБА_1 /позивач/, ОСОБА_4 /дружина брата позивача/ та ОСОБА_6 /дочка/. Після смерті ОСОБА_4, у 1999 році, право на спадщину не оформлялося, оскільки спадкоємців, в розумінні ЦК УРСР 1963 р., у неї не було, заповіту вона не складала. Протягом вказаного періоду, а саме з 1999 р. по 2018 р. позивач та її сімя проживали у спірній квартирі. 02.05.2018 року помер ОСОБА_7, після його смерті заведено спадкову справу та жодного спору немає з приводу спадкування ? частки квартири, що належала спадкодавцю на час смерті. З часу смерті ОСОБА_4 виникла правова невизначеність щодо права власності на належну їй ? частки квартири, оскільки відносини спадкування у даному випадку не виникали. Вказала, що добросовісно, відкрито користується спірною квартирою більше 10 років. Відтак, вважає, що єдиним правовим способом захисту прав позивача є визнання права власності на частинку квартири, що належала померлій ОСОБА_4 Просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.07.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено пятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

У вказаний строк відповідач ОСОБА_2 міська рада не надав суду відзив на позовну заяву та не вказав поважних причин такого.

Відповідач ОСОБА_3 подала суду заяву про визнання позову, просила задовольнити позовні вимоги.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, вивчивши зібрані у справі докази, суд прийшов до переконання, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Із змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що квартира №20 на вул. Сигнівка, 3 у м. Львові належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, загальна площа квартири становить 50,10 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 12.09.1997р. / а.с.7/.

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Статтею 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4, яка померла 22.12.1999 року, була співвласником даної квартири.

Згідно копії паспорта серії КС 955958 позивач ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі №20 на вул. Сигнівка, 3 у м. Львові з 1993 року.

Однак, як встановлено судом та підтверджено позивачем, спірна квартира належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, а відтак, частки у праві власності не визначені.

Відтак, частка у спірній квартирі, яка могла належати померлій ОСОБА_4 не була виділена та/або визначена у встановленому законом порядку, а також не було визначено порядку користування житловим приміщенням.

З урахуванням наведеного, суд не приймає до уваги заяву ОСОБА_3 про визнання позову як достатню та законну підставу для задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на ? частини квартири № 20 у будинку № 3 на вул. Сигнівка у м. Львові не можуть бути задоволені, оскільки не визначено, на яке саме майно та у якому розмірі може бути визнано право власності за позивачем за набувальною давністю після смерті ОСОБА_4

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.15, 344, 368, 369 ЦК України, ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Понесені судові витрати у розмірі сплаченого позивачем судового збору при поданні заяви до суду не відшкодовуються.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку відкладення складання повного рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Текст судового рішення складений 05 жовтня 2018 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Бориславський Ю. Л.