Ухвала

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 473/995/18-ц

провадження № 61-37267ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на постанову апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики від 18 грудня 2014 року у сумі 10 061 778 грн 60 коп.

З метою забезпечення позову ОСОБА_4 подала заяву про накладення арешту та заборони відчуження усього рухомого та нерухомого майна, яке належить відповідачу на праві власності відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи те, що існує реальна можливість відчуження ОСОБА_6 цього майна на користь третіх осіб, що в подальшому значно утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду, просила заяву задовольнити.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 квітня 2018 року у складі судді Висоцької Г. А. заяву ОСОБА_4 задоволено частково. Заборонено відповідачеві відчуження рухомого та нерухомого майна, що належить на праві власності та зареєстроване за ОСОБА_6, в межах ціни позову до набрання судовим рішенням у справі законної сили.

Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2018 року у складі колегії суддів: Базовкіної Т. М., Коломієць В. В., Кушнірової Т. Б., ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 квітня 2018 року скасовано та постановлено нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову.

У травні 2018 року ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_5, звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Вважає, що суд апеляційної інстанції не врахував ту обставину, що заборона відчуження всього належного відповідачеві майна є гарантією виконання ймовірного рішення про задоволення її позову - стягнення значної грошової суми. Крім того, висновок апеляційного суду про неспівмірність застосованих заходів забезпечення позову з заявленими вимогами ґрунтується на припущеннях. Суд не розглянув усіх доводів її клопотань, заявлених під час апеляційного перегляду.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про задоволення заяви щодо забезпечення позову та відмовляючи у задоволенні цієї заяви, апеляційний суд, застосувавши положення статей 149-151 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), виходив із того, що ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2018 року з урахуванням змін, внесених постановою апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2018 року, вже було вирішено питання про заборону відчуження нерухомого майна, належного на праві власності відповідачу, тому додаткове забезпечення позову в той же спосіб є недоцільним.

Крім того, незазначення в ухвалі конкретного майна, на яке накладається заборона відчуження, та його вартості може призвести до неспівмірності застосованих заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Колегія погоджується з такими висновками.

Як свідчить тлумачення статей 149, 150 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2018 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та постановою апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2018 року вирішене питання про заборону відчуження нерухомого майна ОСОБА_6, а саме: будівлі (склад, об'єкт житлової нерухомості) загальною площею 60,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1; нежитлового приміщення (магазин з підвалом) № 6/3.4.5.11.262 загальною площею 202,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_2; нежитлового приміщення (підвальне приміщення) загальною площею 43,6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_3; комплексу будівель за адресою: АДРЕСА_4; нежитлової будівлі (магазин з підвалом) загальною площею 275,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_5; складського приміщення загальною площею 28,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_6; нежитлового приміщення загальною площею 145,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_7.

Оскільки вказаними судовими рішеннями було застосовано заходи забезпечення позову щодо конкретно визначеного майна, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4

Незазначення конкретного майна, на яке накладається заборона відчуження майна, суперечить вимогам статей 263 і 265 ЦПК України.

Судове рішення має бути гранично повним, ясним і точним.

Резолютивна частина ухвали про забезпечення позову повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки про необхідність застосування заходу, передбаченого статтею 150 ЦПК України. У ній, зокрема, має бути зазначено розмір грошових сум чи перелік майна та його вартість, на які накладається заборона відчуження.

Що стосується аргументів касаційної скарги про те, що апеляційний суд не розглянув усі доводи заявника під час апеляційного перегляду, то Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи характер спору та встановлені обставини справи, колегія вважає правильним висновок апеляційного суду про відсутність необхідності накладення заборони відчуження усього рухомого та нерухомого майна відповідача.

З огляду на викладене правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої, частинами п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на постанову апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат