Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 408/2368/17-ц

провадження № 61-37119св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Біловодського районного суду Луганської області, у складі судді Кускової Т. В., від 19 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Луганської області, у складі колегії суддів: Дронської І. О., Карташова О. Ю., Яреська А. В., від 07 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (далі - ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит») про стягнення заробітної плати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він працював у ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» з 10 липня 1992 року та 20 березня 2017 року був звільнений з роботи на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням, однак всупереч вимог статті 116 КЗпП України ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» не провело із ним повного розрахунку в день звільнення, зокрема не виплатило заробітну плату за березень 2017 року у сумі 6 338, 51 грн та компенсацію за 70 днів невикористаної відпустки у сумі 21 184, 80 грн, а тому у зв'язку із порушенням законодавства про працю відповідач повинен сплатити позивачу 28 523, 31 грн вихідної допомоги та на підставі статті 117 КЗпП України компенсацію за час затримки розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_4 просив позов задовольнити, стягнути із ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» на свою користь вказані суми, а також компенсацію середнього заробітку по день фактичного розрахунку.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 19 січня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у трудових правовідносинах між відповідачем ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» та його працівниками, зокрема позивачем ОСОБА_4, з 13 березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, які завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, які на ньому працювали, в період існування яких відповідач ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» об'єктивно, з причин від нього незалежних був позбавлений можливостей виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників взагалі, у тому числі відносно позивача. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» перед позивачем по заробітній платі за березень 2017 року та наявності вини ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» у невиплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та належних при звільненні сум у визначені статті 116 КЗпП України строки, а тому підстав вважати порушеними трудові права позивача немає.

Постановою Апеляційного суду Луганської області від 07 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Біловодського районного суду Луганської області від 19 січня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що втрата контролю і доступу ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, починаючи з 13 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління зазначеними виробничими потужностями і припинилося провадження господарської діяльності, а тому немає можливості ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» виконати зобов'язання перед працівниками згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП України. Сам по собі факт звільнення позивача з ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Біловодського районного суду Луганської області від 19 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Луганської області від 07 травня 2018 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильного встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження та оцінки. Відкриття 18 березня 2017 року кримінального провадження у м. Києві за статтею 206 КК України на підставі заяви відповідача щодо неправомірного втручання у діяльність та привласнення його майна третіми особами у м. Довжанськ не є підтвердженням неможливості здійснення розрахунку із позивачем при звільненні, оскільки, здійснюючи управління та облік фінансово-господарської діяльності за адресою у м. Сєвєродонецьк, відповідач не був позбавлений можливості здійснити нарахування та виплату грошових коштів позивачу. Позивачем заявлялося клопотання, в якому він просив у разі незгоди відповідача із розрахунком позовних вимог зобов'язати його надати відповідні докази щодо обставин справи. Отже, у разі неспростування відповідачем порушення права ОСОБА_4 на оплату праці та у разі ненадання відповідачем інформації, що спростовує вимоги позивача щодо розміру заборгованості перед звільненим працівником, судом може бути визнано обставину нездійснення відповідачем розрахунку з позивачем при звільненні у розмірі, визначеному у розрахунку позовних вимог. Судами було застосовано закон, який не поширюється на спірні правовідносини, не застосовано закон, який підлягав застосуванню та прийнято рішення, які не відповідають вимогам статей 89, 263 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

01 серпня 2018 року ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» направлено відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, який мотивовано тим, що оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанції ухвалені у відповідності до вимог чинного законодавства, із урахуванням всіх фактичних обставин справи, в межах наданих судам повноважень. Судами вірно застосовано норми матеріального і процесуального права. У повному обсязі з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення даного спору. Доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті рішень судів попередніх інстанцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, щопідприємство ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», яке розташоване за адресою: Луганська область, м. Довжанськ, вул. Енгельса, 1, з 13 березня 2017 року втратило контроль над своїми виробничими активами та адміністративно-фінансовими ресурсами з незалежних від нього причин, внаслідок дії непереборної сили, саме і з цього часу відповідач був позбавлений можливості здійснювати юридично значимі дії по відношенню до позивача, зокрема щодо його нарахування та виплати йому грошових коштів, оформлення трудової книжки, видачі фінансових документів та таке інше.

З витягу із кримінального провадження № 0000155 вбачається, що 18 березня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за частиною третьою статті 206 КК України про те, що у період з 13 березня 2017 року невстановлені особи здійснюють протидію законній господарській діяльності ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» шляхом заборони відчуження майна, відчуження грошових коштів, встановлення обтяжень на майно, що належить товариству шляхом захоплення майнового комплексу за адресою: Луганська область м. Довжанськ вул. Енгельса, 1, чим заподіяно майнової шкоди у великому розмірі. Орган досудового розслідування ГУНП у м. Києві.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_4 під записом № 14 позивач 20 березня 2017 року згідно з наказом № 04-к на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням звільнений з посади підземного електрослюсаря 5-го розряду з повним робочим днем під землею.

Також судами встановлено, що у трудових правовідносинах між відповідачем ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» та його працівниками, зокрема позивачем, з 13 березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, які завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, які на ньому працювали, в період існування яких відповідач ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» об'єктивно, з причин від нього незалежних, був позбавлений можливостей виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників взагалі, в тому числі відносно позивача.

Відповідно до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р та від 05 травня 2015 року № 428-р місто Довжанськ (Свердловськ) Луганської області знаходиться на тимчасово окупованій території України, наякій органи державної влади України тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

19 червня 2017 року сертифікатом Торгово-промислової палати України

№ 7631 засвідчено настання пов'язаних із захопленням підприємства та триваючих з 13 березня 2017 року форс-мажорних обставини (обставини непереборної сили) для виконання ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» своїх податкових зобов'язань перед державним бюджетом.

24 липня 2017 року Торгово-промисловою палатою України був наданий науково-правовий висновок № 2369/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), починаючи з 13 березня 2017 року.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Такі події є підставою для зупинення перебігу позовної давності.

Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 408/2306/17-ц Верховний Суд, посилаючись на частину другу статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», дійшов до висновку про втрату контролю і доступу ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що розташовані за адресою: вул. Енгельса, 1,

м. Довжанськ, Луганська область, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, починаючи з 13 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління зазначеними виробничими потужностями і припинилося провадження господарської діяльності, а тому встановив, що ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» не має можливості виконати зобов'язання перед працівниками згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП України.

У відповідності до частин першої, третьої статті 5 Закону України

«Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.

З березня 2017 року ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» фактично втратило контроль над своїми ресурсами та потужностями. У відповідності до

пункту 12 узагальнених висновків науково-правового висновку

№ 2369/2/21-10.2, складеного Торгово-промисловою палатою 24 липня

2017 року, дії ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» за надзвичайних обставин, які спрямовані, насамперед, на захист життя і здоров'я його працівників в умовах терористичної загрози з боку незаконних збройних формувань, відсутності контролю та управління майном, не можуть бути регламентовані строками.

Встановивши, що у трудових правовідносинах між відповідачем ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» та його працівниками, зокрема позивачем ОСОБА_4, з 13 березня 2017 року на тимчасово окупованій території виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, у період існування яких відповідач позбавлений можливості виконати зобов'язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій. Судами правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зроблені обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, врахував висновки, висловлені у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 408/2306/17-ц.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 19 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Луганської області від 07 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта