Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 334/7702/16 Головуючий у 1 інстанції: Добрєв М.В.
провадження № 22-ц/778/2052/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А
12 липня 2018 року м. Запоріжжя
Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Маловічко С.В.
суддів: Кримської О.М.
Кочеткової І.В.
при секретарі: Бєловій А.В.
представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Заводський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про стягнення додаткових витрат та неустойки (пені) у зв`язку з несплатою аліментів,
У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , який було остаточно уточнено 30.11.2017р., про стягнення додаткових витрат та неустойки (пені) у зв`язку з несплатою аліментів.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2005р. з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до його повноліття. Однак, відповідач нараховані державним виконавцем щомісячні аліменти систематично не сплачував, заборгованість по аліментах була постійною, але змінювався її розмір. Станом на 27.10.2016р. за останні три роки утворилася заборгованість по виплаті аліментів в розмірі 1 822,11 грн., що підтверджено розрахунком державного виконавця. За її підрахунком, за період з 01.02.2013 р. по 01.10.2016р. сума неустойки (з урахуванням періоду затримки сплати аліментів, дат погашення заборгованості), яку відповідач зобов`язаний сплатити на її користь, складає 95 913,11 грн.
Крім того, син має хронічні захворювання: бронхіальну астму 3 ступеню, астигматизм, логоневроз та перебуває на диспансерному обліку у алерголога, окуліста та невропатолога. Неодноразово та тривалий час, у тому числі і у стаціонарі, проходив лікування, а також санаторне оздоровлення, на що вона витрачала значні кошти, в той час як батько участі у цих витратах не приймав. Посилаючись на вказані обставини та вимоги ст.ст. 185, 196 СК України, позивач просила суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) у зв`язку з несплатою аліментів у розмірі 95 913,11 грн. та 13 890,19 грн. додаткових витрат на дитину.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3 804,13 грн. пені за прострочення сплати аліментів, а також 427,57 грн. витрат на придбання путівки в пансіонат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, стягнувши з відповідача всю розраховану нею суму пені у розмірі 95 913,11 грн. та всю суму витрачених на лікування та оздоровлення дитини додаткових витрат в розмірі 13 890,19 грн.

Відповідачем ОСОБА_1 вказане рішення суду оскаржено не було.

В судовому засіданні 17 травня 2018р. ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу та надала пояснення по суті спору.

ОСОБА_1 в судове засідання 17 травня 2018р. не з`явився, судова повістка повернулась без вручення за закінченням терміну зберігання.

У справі оголошувалась перерва для систематизації позивачем наданих чеків та квитанцій про придбання ліків та медичних препаратів у відповідності до призначень лікарів для перевірки доводів її апеляційної скарги про безпідставність відмови судом першої інстанції у стягненні з відповідача витрачених на лікування та оздоровлення дитини коштів.

В судове засідання 12 липня 2018р. з`явились: позивач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю Бузурний С.С.

Позивач ОСОБА_3 відмовилась розглядати справи у присутності повноважного представника відповідача ОСОБА_2 , у зв`язку з чим покинула залу судового засідання, тому у відповідності до положень ч. 6 ст. 223 ЦПК України судове засідання проведено у її відсутності з урахуванням раніше наданих пояснень.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , врахувавши пояснення ОСОБА_3 , які надані нею в судовому засіданні 17 травня 2018р., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на стягнення пені за прострочення відповідачем сплати аліментів, проте нею було невірно розраховано розмір пені. Тому, самостійно розрахувавши та навівши свій розрахунок у мотивувальній частині рішення, суд першої інстанції стягнув на користь позивача 3 804,13 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено та підтверджено належними доказами такі витрати, а доказано було лише витрати на придбання путівки для дитини в пансіонат, половину вартості якої у сумі 427,57 грн. суд стягнув з відповідача.

Проте, з такими висновками частково не погоджується колегія суддів апеляційного суду з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження НОМЕР_1 , виданим Хортицьким відділом РАЦС (т.1 а.с. 4).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2005р. з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с. 7).

До лютого 2013 року стягнення аліментів здійснювалося за місцем постійної роботи відповідача ПАТ «Запоріжсталь».

З наданого позивачем розрахунку заборгованості № 23112 від 27.10.2016р., зробленого державним виконавцем Заводського ВДВС ГТУЮ в Запорізькій області, встановлено, що з лютого 2013 року по червень 2013 року відповідач не здійснював оплату аліментів, яка обчислювалася згідно з середньомісячною заробітною платою по місту, що підтверджується поясненнями відповідача про його непрацевлаштованість, а з червня 2013 року він працевлаштувався в ЗФ ТОВ «Охорона НГЗ м. Миколаїв», і аліменти відраховувалися на підставі його заяви (т.1 а.с. 225).

Виконавчий лист був направлений до Жовтневого ВДВС Миколаївської області за місцезнаходженням підприємства, і з травня 2015 року аліменти відраховувалися на підставі виконавчого документа.

Крім того, з 04.09.2014р. по 10.08.2015р. відповідач ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності і суверенітету та територіальної цілісності України у складі в/ч пп НОМЕР_2 (а.с. 198, 199).

В цей період аліменти перераховувалися за місцем його постійної роботи ЗФ ТОВ «Охорона НГЗ м. Миколаїв», але не завжди у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Як встановлено судом із доданих до матеріалів справи розрахунків: № 23112 від

27.10.2016р., зробленого державним виконавцем Заводського ВДВС ГТУЮ в Запорізькій

області (т. 1 а.с. 122-123), і розрахунку заборгованості станом на 01.02.2018р., складеного державним виконавцем Дніпровського ВДВС ГТУЮ в Запорізькій області (т. 2 а.с. 29-30), а також не заперечувалось відповідачем, заборгованість по аліментах мала місце деякий період, але на 01.02.2018р. заборгованість погашена, та переплата складає 29,09 грн.

Матеріалами справи доведено, що відповідач ОСОБА_4 мав затримки у сплаті аліментів, тимчасово не здійснюючи платежів, або здійснюючи у меншому розмірі, потім погашав ці суми, але несвоєчасно, тому мала місце у деяких періодах заборгованість по аліментам перед позивачем. І ці обставини встановив суд першої інстанції на підставі повно та всебічно досліджених матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Отже, встановивши вказані обставини та керуючись положеннями вищенаведеної норми, суд зробив правильний висновок про те, що позивач має право на застосування відповідальності до відповідача у вигляду нарахування пені за час прострочення сплати аліментів, але вважав, що позивачем невірно розраховано розмір пені, тому суд, навівши ретельний та обґрунтований розрахунок, стягнув на його підставі на користь позивача 3 804, 13 грн. Підстав для стягнення пені у визначеному позивачем розмірі - 95 913,11 грн. апеляційний суд не вбачає.

Щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину судом першої інстанції було встановлено наступне.

Відповідно до положень ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

При цьому, такі обставини мають бути доведені позивачем на підставі доказів, зокрема, висновків медичних органів, довідок санаторно-курортних установ, гуртків, а також платіжними документами у випадку стягнення вже витрачених коштів на передбачені вказаною нормою додаткові витрати.

З роз`яснень, які містяться у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", слідує, що статтею 185 СК України передбачена участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом).

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у справі 6-1489цс17 дійшла правового висновку, у відповідності до якого, згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається

цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли

дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст. 185 СК України).

У цій справі позивач пов`язувала додаткові витрати саме із здоров`ям дитини, яка має ряд захворювань, у зв`язку з чим потребує постійного медикаментозного та санаторно-курортного лікування та оздоровлення.

При цьому, з рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2005р., яким стягнуті аліменти з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), не вбачається, що така потреба дитини була врахована при визначенні щомісячного розміру аліментів.

Суд першої інстанції відмовив у стягненні половини вже понесених позивачем додаткових витрат на лікування та оздоровлення дитини з підстав їх недоведеності позивачем.

Також суд встановив, що з метою загального оздоровлення 16.06.2017р. ОСОБА_3 придбала для себе і сина ОСОБА_5 путвіки в пансіонат «Прибой» в сумі 1 710,30 грн., тобто по 855,15 грн. на кожного (т.1 а.с. 132-133).

Згідно з положеннями ст. 141 Сімейного кодексу України суд першої інстанції прийшов до висновку, що витрати на придбання путівки для сина повинні нести обидва з батьків, тому з відповідача на користь позивача стягнув вартість 1/2 частини путівки - 855,15 грн. : 2 = 427,57 грн. В решті витрат на оздоровлення дитини позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що її син ОСОБА_4 має хронічні захворювання, у зв`язку з чим потребує постійного лікування, у тому числі і санаторно-курортного, та припустився помилки, стягнувши з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину в розмірі 427,57 грн., замість 13 890,19 грн.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що ці доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, оскільки вказані висновки суду зроблені без ретельної перевірки наданих позивачем доказів.

Встановлено на підставі довідки КУ «Запорізька міська лікарня для дітей № 5» від 18.07.2017р., що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на бронхіальну астму алергічної форми, алергічний сезонний рінокон`юктивіт і йому рекомендовано: обмежити контакт з пильнею та перебування на вулиці і призначені препарати: сальбутамол (за потреби), беродуал (за потреби), фликостид (2 місяця), соляні розчини у ніс (2 місяці), очні краплі кромофарм, алерон (цетрин) 1 місць, а також рекомендовано санаторно-курортне лікування, загартовування (т. 1 а.с. 127, 139).

Випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 5135 встановлено ОСОБА_4 той же діагноз, у зв`язку з чим він проходив стаціонарне лікування з 12.05. по 19.05.2017р., та після виписки йому рекомендовано протягом 2-3 місяців продовжити лікування вищезазначеними препаратами, а також санаторно-курортне лікування (т.1 а.с. 101).

До матеріалів справи позивачем додані копії чеків із зазначенням придбаних ліків, а також банківські чеки без роздруківки, що на них придбавалося (т. 1 а.с. 18-19, 96, 138), з яких неможливо встановити, які конкретно ліки купувались. Крім того, на а.с. 138 міститься чек від 22.05.2017р., в якому вказані: олія проти випадіння волосся, вода «Боржомі»; на а.с. 25 т.1 міститься чек від 23.12.2016р. про придбання бальзаму «Зірка», Олії кокосової Parachut для волосся та тіла, Доппель герцу-актив тощо.

Навівши вказані чеки, суд першої інстанції прийшов до висновку, що додаткові

витрати на придбання медичних препаратів не підтверджені відповідним висновком лікар-

ської комісії, за яким такі витрати мають здійснюватися постійно, а також вказував, що такі обставини мають бути доведені позивачем на підставі доказів, зокрема, висновків медичних органів, довідок санаторно-курортних установ.

Між тим, суд не врахував призначення лікарів, надані у Виписках із історії хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_4

З Виписки з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 6442, відповідно до якої останній знаходився на лікуванні в алергологічному відділенні з 27.05.2016р. по 03.06.2016р., зазначено, що після стаціонарного лікування йому було рекомендовано вживати аваміс протягом 2 місяців, глемонт - протягом 1-3 місяців, цетрін, беродуал (т.1 а.с. 8).

Але на підтвердження того, що у зазначений період ОСОБА_8 купувалися призначені ліки, позивачем не надано жодного чеку.

Також, в матеріалах справи містяться Виписка з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 5135, відповідно до якої останній знаходився на лікуванні в алергологічному відділенні з 12.05.2017р. по 19.05.2017р. Після виписки лікарем йому було рекомендовано вживати фліксотід протягом 2-3 місяців, аваміс протягом 3 місяців, беродуал за потреби (т. 1 а.с. 98).

На підтвердження того, що у зазначений у виписці період ОСОБА_8 купувалися вказані ліки, позивачем було надано чек № 104 від 22.05.17р., згідно якого вартість придбаних за цим чеком призначених ліків становить 835 грн. (т. 1 а.с. 96).

Інші чеки суд обґрунтовано відкинув як докази витрат на лікування неповнолітнього ОСОБА_4 , оскільки вони не підтверджувались рецептами або рекомендаціями лікарів про прийом цих ліків у період їх купівлі, або мають прийматись постійно, або в них не було вказівки на ліки, які прописані дитині, або чек не відносився до періоду призначення чи був без розшифровки про куплені ліки.

Крім того, з огляду на специфіку захворювання ОСОБА_4 , йому рекомендовано санаторно-курортне лікування та оздоровлення.

Так, в матеріалах справи міститься довідка Первинної профспілкової організації лінійних станцій Запорізької дирекції залізничних перевезень Державного підприємства «Придніпровська залізниця» № 1 від 16 червня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_3 отримувала путівки для оздоровлення сина в Дитячій оздоровчій установі «Сокіл», сплативши їх вартість: у 2010 році - 1 197 грн., у 2011 році 1 314 грн., у 2012 році 1 471 грн., у 2013 році 1680 грн., у 2014 році 1 722 грн., у 2015 році 2048 грн., у 2016 році 2 240 грн.

Отже, позивачем фактично доведено придбання ліків на суму 835 грн. для лікування сина ОСОБА_4 та путівок на оздоровлення сина на суму 11672 грн., що загалом складає 12 507 грн.

З урахуванням вимог ст. 141 СК України, з відповідача підлягає стягненню половина вказаних витрат, які є додатковими та підпадають під дію ст. 185 СК України, у сумі 6 253,50 грн.

У зв`язку із зазначеним, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні додаткових витрат на лікування у відповідності до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України із ухвалення рішення про їх часткове задоволення у сумі 6 253,50 грн..

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2018 року у цій справі скасувати в частині відмови в позовних вимогах про додаткові витрати на лікування.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 додаткові витрати, пов`язані з лікуванням неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виникли станом на 31 серпня 2017 року в сумі 6 253 (шість тисяч двісті п`ятдесят три) гривні 50 копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: