Провадження № 2/761/1360/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Мальцева Д.О.

при секретарі Ставничому Н.В.

за участю:

представник позивача Українець Т.А.

представник відповідача ОСОБА_2

третя особа не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_3, третя особа ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення виплаченої суми страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС», згідно якого просить суд: стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування в розмірі 49 500,00 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова ПЗУ Україна» витрати на оплату судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05.07.2016 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» і ОСОБА_3 було укладено Договір комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться, №RZ 008376, за умовами якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме - автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

При цьому, оскільки 26.02.2017 року за участю вищенаведеного автомобіля відбулася дорожньо-транспортна пригода, у скоєнні якої був винний водій автомобіля RENAULT LOGAN, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, - ОСОБА_4, позивач, діючи у відповідності до умов Договору та на підставі заяви страхувальника й страхового акту, виплатив відповідачу суму страхового відшкодування в розмірі 49 500,00 грн.

Разом з тим, звернувшись до ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» з претензією щодо виплати суми страхового відшкодування в розмірі 49 500,00 грн., як то передбачено ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», позивачу стало відомо, що відповідач зверталася до вказаної страхової компанії, де на момент ДТП була застрахована цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи, та також отримала суму страхового відшкодування.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що ОСОБА_5 отримала повне відшкодування збитків від особи, винної у їх заподіянні, позивач вважає, що, в силу положень ст. 991 ЦК України та умов Договору від 05.07.2016 року, в нього виникло право вимоги до відповідача про стягнення виплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 49 500,00 грн.

Ухвалою від 11.12.2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом.

Ухвалою від 26.01.2018 року розгляд справи вирішено продовжити у загальному позовному порядку з призначенням проведення підготовчого засідання по справі.

14.02.2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно з яким ОСОБА_6 просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

20.02.2018 року до суду надійшли пояснення третьої особи на позов, в яких ПрАТ «СК «Юнівес» зазначило, що у відповідності до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» та на підставі заяви ОСОБА_3 ним було здійснено виплату останній суми страхового відшкодування в розмірі 61 533,28 грн.

Ухвалою від 17.04.2018 року закрито підготовче засідання за даною позовною заявою, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, про про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістила.

Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 26.02.2017 року о 14 год. 35 хв. в м.Києві на перехресті вул. Саратовська та вул. Краснодарська водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України, рухаючись по другорядній дорозі не надав перевагу транспортному засобу «Міцубісі», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що рухався по головній дорозі та зіткнувся з ним.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2017 року ОСОБА_4 було визнано винним у вищезазначеній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 12).

Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вина ОСОБА_4 у скоєнні вказаного ДТП та обставини цього ДТП, не потребують доказування.

Як встановлено в судовому засіданні, в результаті вказаної ДТП автомобілю марки «Міцубісі», реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить відповідачу на праві власності, були завдані механічні пошкодження.

При цьому, відповідно до Звіту №178440, складеного 16.03.2017 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ становить 416050,32 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП, майнові інтереси відповідача, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Міцубісі», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, були застраховані в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі Договору комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться, №RZ 008376 від 05.07.2016 року.

Відповідно до Страхового акту ПрАТ СК «ПЗУ Україна» №UA006/L/01/03 від 12/04/2017 року позивачу виплачене страхове відшкодування у сумі 49 500 грн. 00 коп., з урахуванням встановленої франшизи в розмірі 500 грн. та максимального розміру страхового відшкодування.

Однак, звертаючись до суду з цим позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказував, що звернувшись до ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» з претензією щодо виплати суми страхового відшкодування в розмірі 49 500,00 грн., як то передбачено ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», йому стало відомо, що відповідач зверталася до цієї страхової компанії, де на момент ДТП була застрахована цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи, та також отримала суму страхового відшкодування.

Тобто, на думку позивача, в нього виникло право вимоги до відповідача про стягнення виплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 49 500,00 грн., адже ОСОБА_5 отримала повне відшкодування збитків від особи, винної у їх заподіянні.

Так, дійсно, як встановлено в судовому засіданні, ПрАТ «СК «Юнівес» було здійснено виплату страхового відшкодування відповідачу в розмірі 61533,28 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку останньої.

При цьому, як вже зазначалось вище, відповідно до Звіту №178440, складеного 16.03.2017 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ становить 416050,32 грн.

В свою чергу, у відповідності з ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Тобто, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Разом з тим, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоча цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Отже, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України, а саме: особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15.

Таким чином, виходячи з вищенаведених положень законодавства, можна дійти висновку, що отримана відповідачем від ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у розмірі 49 500,00 грн. є абсолютно законною і такою, що підлягає відшкодування згідно умов Договору та у межах зумовленого ліміту відшкодування.

До того ж, оскільки вартість відновлювального ремонту згідно зі Звітом №178440 від 16.03.2017 року становить 416 050,32 грн., а вартість збитків становить 365 156,67 грн., ані відшкодування, отримання від ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у розмірі 49 500,00 грн., ані відшкодування, отримане від ПрАТ «СК «Юнівес» у розмірі 61 533,28 грн. не може вважатися повним відшкодуванням збитків відповідачеві, про що наголошує позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Натомість, як встановлено ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальності за завдані збитки.

За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення свого позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» ( м.Київ, вул.січових Стрільців, буд.40, код) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, і.п.н.НОМЕР_3), третя особа ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» (м.Київ, вул.Велика Васильківська, буд.72, ) про стягнення виплаченої суми страхового відшкодування.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 09.07.2018 року.

Суддя: