29.08.2018 227/2672/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 серпня 2018 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області

Головуючий суддя - Левченко А.М.,

за участю секретаря судового засідання - Черкасової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2018 року, позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі продажу квартири від 22.10.2004 року. З 28.09.2005 року у її квартирі зареєстрована вона, її чоловік ОСОБА_3, донька ОСОБА_4 та її син, тобто її онук ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

У 2007 році донька ОСОБА_4 та її син ОСОБА_2 виїхали з даної квартири у іншу державу. З того часу вони у зазначеній квартирі не проживають. Її донька, ОСОБА_4 вже є громадянкою іншої держави та знята з реєстрації по вищевказаному адресу. А онук, ОСОБА_2, який на теперішній час є повнолітньою особою залишається зареєстрованим у її квартирі. Відповідач участь у спільному побуті не приймає, добровільно знятися з реєстрації не бажає, вона змушена сплачувати зайві кошти за комунальні послуги, вона не може вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Позивач у судове засідання не з'явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області https://dpm.dn.court.gov. ua/sud0514/, однак доказів поважності своєї неявки, відзиву на позовну заяву або заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Відповідно до ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд вважає, можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.280-282 ЦПК України.

У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно копії договору купівлі продажу квартири від 22.10.2004 року, розташованої за адресою: вул.Східна, (колишня 50 років Жовтня) буд.20, кв.36 м.Білозерське, м.Добропілля Донецької області, вищезазначене житлове приміщення належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

З копії паспорту ОСОБА_1, серії ВВ №620070 виданого Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 23.10.1998 року, вбачається, що позивач зареєстрована за адресою: вул.Східна, (колишня 50 років Жовтня) буд.20, кв.36 м.Білозерське, м.Добропілля Донецької області.

Про те, що позивачка має онука ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, підтверджується наступними документами: копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії І-НО №043801, де в графі мати вказано ОСОБА_5, копією свідоцтва про народження доньки позивача, ОСОБА_6 серії ІV-НО №250960, копією свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 серії І-НО №358865, копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 серії І-НО №331088.

За вищезазначеною адресою, також зареєстровано з 28.09.2005 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Білозерської міської ради м.Добропілля від 04.06.2018 р. та 11.07.2018 р., а також копією витягу з домової книги.

Із долученого до матеріалів справи акту обстеження комісії від 15.06.2018 р. затвердженого головою ОСББ «Новатор», вбачається, що в квартирі позивачки за адресою: вул.Східна, (50 років Жовтня) буд.20, кв.36 м.Білозерське, м.Добропілля Донецької області, відповідач ОСОБА_2 з 2007 року не проживає, місце його перебування не відоме. Даний факт підтверджений зазначеними в акті сусідами.

Отже, судом встановлено, що відповідач у вказаній квартирі не проживає з 2007 року, комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні житла не бере. В силу того, що відповідач зареєстрований в квартирі, але в ній не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Позивачем доведено, що відповідачь не мешкає в житловому приміщенні, за адресою: АДРЕСА_1 з 2007 року, тому він повинен бути визнаний таким, що втратив право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності його понад встановлені законодавством строки. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 12, 76 - 81, 141, 247, 258-259, 265, 280, 281 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою, що знаходиться за адресою: вул.Східна, (колишня назва 50 років Жовтня), буд.20, кв.36 м.Білозерське, м.Добропілля Донецької області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області.

Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право, відповідно до ч.2 ст.354 ЦПК України, на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, паспорт серії ВВ 620070 виданий Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області, 23 жовтня 1998 року, РНОКПП НОМЕР_1;

Відповідач: ОСОБА_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1;

Повний текст судового рішення складено 29.08.2018 року.

Суддя А.М. Левченко

29.08.2018