Справа № 635/5039/17
Провадження № 2/635/181/2018
08 жовтня 2018 року смт Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Назаренко О.В.,
за участю секретаря Ус Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
05 вересня 2017 року позивач звернулася до Харківського районного суду Харківської області із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача суму позики (боргу) у розмірі 100000 грн., а також судовий збір у розмірі 1000 грн.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 14 червня 2014 року її чоловік ОСОБА_3, позичив ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 100000 грн.. Згідно з умовами договору, відповідач зобов'язався повернути всю суму боргу спочатку 01 січня 2015 року а потім 10 травня 2015 року, на підтвердження чого видав розписку. ІНФОРМАЦІЯ_5 року чоловік позивача помер. Позивач, як спадкоємиця ОСОБА_3, неодноразово зверталася до відповідача із проханням про повернення коштів у добровільному порядку. Однак, свої зобов'язання за договором позики відповідач не виконав, заборгованість не повернув, отже позивач вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2017 року провадження у справі відкрито.
Позивач в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.
Відповідач у судове засідання неодноразово не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив.
Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.
Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
30 травня 2018 року на підставі ч. ч.1,4 ст. 268 ЦПК України вступна і резолютивна частини рішення підписані судом без його проголошення за неявкою усіх учасників справи.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов'язку в натурі.
Також частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. № 2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Згідно розписки від 14 червня 2014 року відповідач ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 100000грн., які зобов'язався повернути спочатку 01 січня 2015 року а потім 10 травня 2015 року.
Відповідач свої зобов'язання не виконав, у зазначений в розписці строк позичені грошові кошти не повернув.
ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_3 помер. За заявою ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 у Спадковому реєстрі 08 січня 2016року зареєстровано спадкову справу №1/2016.
Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костіною Ю.С., спадкоємицею майна ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, є його дружина, ОСОБА_1, у тому числі з урахуванням 1/3 частини спадщини, від якої відмовився син спадкодавця ОСОБА_5 та 1/3 частини спадщини, від якої відмовився син спадкодавця ОСОБА_6.
Таким чином, єдиною спадкоємицею всього спадкового майна ОСОБА_3 є його дружина, позивач по справі ОСОБА_1, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Костіної Ю.С. віл 23.08.2016 року №112/0214 «Щодо надання інформації» та відповідним Свідоцтвом про спадщину за законом від 22 квітня 2016 року.
Відповідно до ст. 1046, ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.
Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В ході судового розгляду судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором позики від 14 червня 2014 року.
Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 -609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.
Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним судом України в постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Жодних доказів на підтвердження виконання своїх зобов'язань за договором позики від 14 червня 2018 року відповідачем суду не надано.
Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок.
Таким чином, у зв'язку з відсутністю доказів виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором позики від 14 червня 2014 року, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача грошової суми за зазначеним договором у повному обсязі у розмірі 100000 грн.
Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі ст. ст. 76, 77, 78-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення по справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики підлягають задоволенню, оскільки останнім не виконане грошове зобов'язання.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 78, 80, 81, 141, 263-265 ЦПК України, -
позов з ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 100000 (сто тисяч) грн..
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1000 грн. (одну тисячу гривень).
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.
На підставі ч. 5 ст. 268 ЦПК України повне рішення складено і підписано без його проголошення 08 жовтня 2018 року.
Відомості, що не проголошуються:
позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП:НОМЕР_1, зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2
відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП:НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1
Суддя О.В.Назаренко