печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

07 червня 2018 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретаря Захарченко В.П., позивача ОСОБА_1, представника позивача - адвоката ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні (в порядку спрощеного позовного провадження) в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, за участі третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року до Печерського районного суду м. Києва позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

22.11.2017 судом направлено запит щодо місця проживання (перебування), на підставі ст. 122 ЦПК України (у редакції закону від 18.03.2004 № 1618-IV), та відповідь на який отримано судом 12.12.2017 р. та 04.12.2017 р. Відповідно до отриманої інформації відповідач значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 14.12.2017 відкрито провадження у цивільній справі та призначено попереднє судове засідання.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, № 48, ст.436).

21.03.2018 р. у судовому засіданні ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовані тим, що 11.10.1966 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб в Палаці реєстрації шлюбів в м. Києві, актовий запис № 8033. Від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Ордер на квартиру 02.03.1979 року отримала позивач на сім'ю з 4-х осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Ордер видано на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 15.01.1979 року № 67.

11.06.1992 року позивач отримала в БТІ технічний паспорт на квартиру.

04.05.2006 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після чого ОСОБА_5 переїхав проживати в м. Бровари у Київській області і з того часу у спірній квартирі не проживає, квартирою не користується, особистих речей його у ній не має, до голови правління ЖБК «Проектувальник» ОСОБА_5 з будь-якими заявами не звертався.

Починаючи з 2006 року за житлово комунальні послуги із розрахунку за всіх зереєстрованих осіб у квартирі позивач сплачує самостійно.

04.07.2017 року на ОСОБА_1 зареєстровано право власності на спірну квартиру.

Позивач вказує, що на пропозиції знятись з реєстраційного обліку відповідач не реагує.

У судовому засіданні позивач та її представник вимоги визначені у позові підтримали, просили задовольнити, також зазначила, що проти заочного порядку розгляду справи не заперечує.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, заперечень по суті поданого позову не подав.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання без поважних причин, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що позивач ОСОБА_1 являється власником квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Верховний Суд України в постанові від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16 вказав на те, що положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Так, у позовній заяві має місце посилання позивача на те, що після розлучення із відповідачем з 2006 року вони разом не проживають, відповідач не цікавиться квартирою та її утримання, участі в оплаті житлового приміщення та комунальних послуг не приймає, до спірної квартири він не має ніякого інтересу.

Дані доводи позивача підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та позами свідків, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_9, які є сусідами позивача та проживають у вказаному будинку більше десяти років.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Вирішуючи даний спір, суд виходить із того, що ОСОБА_5 не проживає у спірній квартирі вже понад 11 років, не утримує дану квартиру, не цікавиться щодо стану речей у ній, не несе витрат за житлово-комунальні послуги, а відтак обставини на які позивач посилалась в позові знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 29, 405 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 76-81, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги задовольнити. Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Апеляційного суду м. Києва через районний суд ( а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем- в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст складено 27.07.2018.

Суддя Цокол Л.І.