27.08.2018 227/1619/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 серпня 2018 року місто Добропілля

Добропільський міськрайоний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

при секретарі Харьковій Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання ОСОБА_2, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог вказала, що вона є матірю ОСОБА_2В, ІНФОРМАЦІЯ_1. 17.12.2012 року позивач отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1. З тих пір і до теперішнього часу вона разом з чоловіком проживають у вищезазначеній квартирі. Позивач є власником цієї квартири. Ще з 28.01.2004 року в квартирі була прописана їх донька ОСОБА_2. Однак приблизно з березня квітня 2014 року ОСОБА_2 переїхала жити на іншу адресу: вул. Будівельна, 15/33, м. Білозерське, Добропільського району, Донецької області, де фактично проживає до теперішнього часу. Останнім часом позивач неодноразово просила відповідача виписатися з квартири. Однак відносини між ними зіпсувалися, і відповідач не хоче цього робити, каже, що їй ніколи цим займатися. Через те, що відповідач прописана в квартирі позивача у неї виникає безліч побутових незручностей, після збільшення розміру комунальних платежів, їй стало тяжко сплачувати ще й за відповідача. Крім того, у неї виникають різні пропозиції обміняти цю квартиру або продати, але вона не може цього зробити, так як відповідач відмовляється добровільно виписуватися.

У судове засідання позивач та представник позивача не зявилися. Надали заяву про розгляд справи в їх відсутність. Позовні вимоги підтримують повністю. Проти винесення заочного рішення не заперечують.

Відповідач повторно у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надано. Відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надходило.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним:

На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.12.2012 року виконавчим комітетом Білозерської міської ради, ОСОБА_1 належить право власності на квартиру за адресою: місто Білозерське, вулиця Будівельна (Строітельна)АДРЕСА_2 (а.с.10)

Право як власника на вказану нерухомість позивачем зареєстровано 17.12. 2012 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки виконавчого комітету Білозерської міської ради м. Добропілля № 634 від 26.04.2018 року, за адресою м. Білозерське, вул. Будівельна, 7/25, зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та чоловік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4. (а.с. 18).

Згідно з актом від 27.04.2018 року, складеного комісією у складі: голови ОСББ ОСОБА_4 та сусідів ОСОБА_5, ОСОБА_6 за результатами обстеження житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, у ході обстеження було встановлено, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі на протязі чотирьох років. (а.с. 15).

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею ст. 405 ЦК України передбачено, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Факт реєстрації відповідача у належній ОСОБА_1 квартирі обмежує її права як власника розпоряджатись нею на свій власний розсуд.

За ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу.

Позивачі просять суд визнати відповідача такою, що втратила право користування належним їм житлом. Ці позовні вимоги відповідають нормам житлового законодавства.

Так, відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що донька позивача ОСОБА_2 втратила право користування житловим приміщенням, оскільки фактично в ньому не проживає понад чотири роки та тим самим вона порушує зобовязання щодо оплати комунальних послуг.

Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.47 Конституції України, ст.16, 141, 317, 321, 391 ЦК України, ст.68,71,72 ЖК України, ст.ст. 259, 263, 265, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, Добропільський район, м. Білозерське, вул. Будівельна (Строітельна) АДРЕСА_4, у звязку з відсутністю за місцем реєстрації без поважних причин більше одного року.

Направити відповідачу копію заочного рішення суду в порядку, передбаченому ст.272 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий: суддя В.В. Хандурін

27.08.2018