Справа № 157/638/18
Провадження №2/157/224/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Гамули Б.С.,

з участю: секретаря Карпік Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

встановив:

05 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності понад один рік.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що в належній їй на підставі ордеру на житлову площу квартирі №1 в житловому будинку № 88 по вул. Ковельська в м. Камені-Каширському Волинської області зареєстровані її чоловік ОСОБА_3 та сини ОСОБА_2 та ОСОБА_4 У 2007 році відповідач переселився в інший житловий будинок, що знаходиться поруч, по вул. Ковельська, 88а в м. Камені-Каширському. З моменту переїзду і по даний час відповідач в будинку не проживає та будь-якого інтересу до даного житла не проявляє.

Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності понад один рік у квартирі № 1, що знаходиться по вул. Ковельська, 88 в м. Камені-Каширському Волинської області.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги з мотивів, викладених у заяві, підтримала повністю. Вважає, що підстав для реєстрації відповідача за вищевказаною адресою немає.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився. У відзиві на позовну заяву зазначив, що в предявленні даного позову необхідності не було, оскільки вимоги про зняття з реєстрації в її квартирі позивач йому ніколи не предявляла.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показав, що в 2005 році відповідач побудував власний житловий будинок і з того часу в квартирі АДРЕСА_1 не проживає.

Заслухавши пояснення позивача, показання свідка, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов безпідставним і таким, що до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про право власності на житло від 17.03.1994 року, зареєстрованого в Волинському обласному бюро технічної інвентаризації 25.03.1994 року, встановлено, що квартира № 1 за адресою: вул. Ковельська, 88 в м. Камені-Каширському Волинської області належить на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_1 та членам її сімї ОСОБА_3, ОСОБА_4 та відповідачу ОСОБА_2 Право власності на вказане житло набуто внаслідок безоплатної приватизації житлового фонду Камінь-Каширського льонозаводу.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

З наведено вище слідує, що відповідач, будучи співвласником квартири АДРЕСА_2, має право на власний розсуд використовувати належне йому майно, в тому числі скористатися правом на реєстрацію в ньому.

Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених вище норм закону свідчить, що питання про позбавлення особи права на користування житловим приміщенням може мати місце лише у відносинах між власником житлового будинку або квартири та членами його сімї або іншими особами, які проживають разом з ним. З досліджених у судовому засіданні доказів вбачається, що між сторонами склалися інші за своєї суттю правовідносини, а саме, правовідносини між співвласниками спільного сумісного майна. Тому норми Цивільного кодексу України, що регулюють порядок позбавлення особи права на користування житловим приміщенням, не можуть бути застосовані для вирішення даного спору.

Таким чином, суд вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладає на позивача сплату судового збору.

Керуючись статтями 12, 76, 89, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 328, 383, 386, 405 Цивільного кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5) п. 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне імя, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін: позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_3, 44500; відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_3, 44500.

Головуючий: ОСОБА_5