Cправа № 324/1871/18
Провадження № 2-з/324/20/2018

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.10.2018 м.Пологи
Суддя Пологівського районного суду Запорізької області Іванченко М.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,
в с т а н о в и в:
Станом на 22.10.2018 провадження у справі за вказаним позовом позивача ОСОБА_1 не відкрито.
В поданій заяві в обґрунтування вимог про забезпечення позову зазначено, що 07.07.2018 чоловік позивача без її згоди через Пологівський територіальний сервісний центр МВС продав вказаний автомобіль ОСОБА_3, гроші від продажу автомобіля в сумі 112952,58грн. залишив собі, відмовивши позивачу в половині від вказаної суми. Доказом того, що вказаний автомобіль було придбано в шлюбі можуть слугувати технічний паспорт або документи, які надано ОСОБА_2 при постановці авто на облік в Волновському МРЕВ Донецької області 04.06.2017. Цих документів позивач не має, тому звертається із цим клопотанням до суду.
Окрім цього, в клопотанні зазначено, що для забезпечення виконання судового рішення, позивач вважає за необхідне накласти арешт на спірний автомобіль, так як відповідач відмовляється повернути належну їй половину вартості автомобіля, який є спільним майном подружжя і може бути перепроданий іншому власнику, що заставить позивача звертатися з претензіями до більш широкого кола осіб і унеможливить реальне виконання рішення.
Згідно із ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
Розглянувши заявупозивача про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.
Згідно із положеннями ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Вимога позивача про забезпечення позову у даній справі шляхом витребування документів не передбачена ч.1 ст.150 ЦПК України і відповідно невжиття такого заходу не може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, оскільки є засобом доказування предявлених вимог і по суті є вимогою про забезпечення доказів, а не позову, порядок предявлення і вирішення яких визначений §8 Глави 5 ЦПК України.
З огляду на викладене, в задоволенні вимоги позивача про витребування документів саме як заходу забезпечення позову у даній справі слід відмовити.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При вирішенні питання про забезпечення позову судом беруться до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Зокрема, такий вид забезпечення позову як арешт майна передбачає обмеження права власника майна на користування цим майном.
Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб'єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб'єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції).
З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Як видно з матеріалів справи, предметом позовних вимог позивача ОСОБА_1 є стягнення половини вартості майна, що перебувало у спільній власності колишнього подружжя, і було відчужене відповідачем без згоди позивача.
З тексту позовної заяви видно, що позивачем заявлені вимоги, які не стосуються саме майна автомобіля, що було відчужено відповідачем, тобто позивач не просить розділити автомобіль, визнати за нею право власності на частину автомобіля, визнати недійним договір його купівлі-продажу тощо і взагалі вимоги до нового власника автомобіля не предявляє, а натомість просить стягнути лише грошові кошти в розмірі половини його вартості, отриманої відповідачем від його реалізації.
В заяві про забезпечення позову позивач вказує про накладення арешту лише на майно, яке належить третій особі, жодних вимог до якої не предявляється.
Зважаючи на те, що між позивачем та третьою особою відсутній спір з приводу нерухомого майна, на яке позивач прохає накласти арешт, суд не може погодитися про взаємопов'язаність заявлених позовних вимог із заходами забезпечення позову.
Таким чином, розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову судом встановлено, що відсутні належні та допустимі докази реальної загрози невиконання чи утруднення виконання майбутнього рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача.
За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 149, 151, 153, 260, 261 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:
В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Пологівський районний суд Запорізької області.
Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).
Суддя: