АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2018 року м. Чернівці

справа № 723/198/14

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Лисака І. Н., Перепелюк І. Б.

секретар Скакун К.В.

з участю представника позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання будівельних матеріалів та обладнання, будівельно-монтажних робіт об'єктом спільної сумісною власності подружжя, визнання права власності на 1/2 будівельних матеріалів та обладнання, будівельно-монтажних робіт, припинення права на частку у праві спільної часткової власності, стягнення грошової компенсації за частку у праві власності на будівельні матеріали та обладнання за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2016 року (головуючий у суді першої інстанції - суддя Дячук О.О.),

встановив:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 будівельних матеріалів та обладнання, будівельно-монтажних робіт, стягнення грошової компенсації. У подальшому позовні вимоги було уточнено та доповнено.

Зазначала, що сторони з 11 листопада 1979 року перебували у шлюбі, який рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2008 року розірвано.

За час проживання у шлюбі ними спільно побудовано житловий будинок та господарські споруди, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Будинок в експлуатацію не зданий.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи, який міститься у матеріалах справи, вартість будівельних матеріалів, які були використані для побудови указаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, становить 717 000 грн.

Позивачка стверджувала, що згідна на отримання грошової компенсації, оскільки подальше проживання в спільному будинку з відповідачем є неможливим, між ними склалися неприязні стосунки, втрачені будь-які життєві зв'язки, а припинення її права на частку у спільному майні не завдасть їй істотної шкоди.

Посилаючись на указані обставини та наявність між сторонами спору, ОСОБА_4 просила визнати будівельні матеріали та обладнання, а також будівельно-монтажні роботи, які були використані для будівництва житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, об'єктом спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею право власності на 1/2 зазначених будівельних матеріалів та обладнання, а також будівельно-монтажних робіт, які були використанні в процесі будівництва спірного житлового будинку та господарських споруд; припинити її право на частку у праві спільної часткової власності на 1/2 указаних будівельних матеріалів та обладнання, а також будівельно-монтажних робіт, які були використанні в процесі будівництва; стягнути з відповідача на її користь суму грошових коштів, що відповідає 1/2 вартості будівельних матеріалів та обладнання, а також будівельно-монтажних робіт у розмірі 358 500 грн.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано будівельні матеріали та обладнання, які були використані для будівництва житлового будинку та господарських споруд, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 будівельних матеріалів та обладнання, які були використані у процесі будівництва указаного житлового будинку та господарських споруд, вартістю 358 500 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на будівельні матеріали та обладнання відмовити.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не зазначив найменування будівельних матеріалів, право власності на які визнано за позивачкою, не врахував обставин та періоду зведення спірного житлового будинку та окремих господарських будівель, періоду проживання сторін однією сім'єю, не з'ясував джерела походження коштів, за які зводився житловий будинок.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України 2004 року, у редакції яка була чинною на час ухвалення оскаржуваного рішення, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України 2004 року під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов в частині вимог про визнання будівельних матеріалів та обладнання спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 будівельних матеріалів та обладнання, які були використані у процесі будівництва житлового будинку та господарських споруд, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 вартістю 358 500 грн, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності цих вимог у повному обсязі.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, має місце недоведення обставин справи, які суд вважав встановленими, суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що згідно з п.п. 1 - 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині обсягу задоволення позовних вимог.

У справі встановлено і це визнається сторонами, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 11 листопада 1979 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2008 року розірвано.

Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Водночас згідно з ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

За нормою ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 28 КпШС України суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин (ч. 6 ст. 57 СК України).

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 07 червня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно та його поділ у задоволенні вимог в частині визнання будинковолодіння по АДРЕСА_1, у тому числі самочинно збудованих господарських будівель літ. «В» та «Г», спільною сумісною власністю подружжя, його поділу відмовлено.

Апеляційним судом у вказаній справі встановлено, що спірний жилий будинок по АДРЕСА_1, будівництво якого розпочато у 1979 році, в експлуатацію не приймався, право власності на нього разом з надвірними будівлями та спорудами не зареєстровано

Предметом спору у теперішній справі є будівельні матеріали та обладнання, які були використані у процесі будівництва житлового будинку та господарських споруд, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За нормою ст. 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд першої інстанції, погоджуючись з доводами позивачки, зазначив, що доказами того, що будівництво спірного будинку було проведено за час шлюбу з відповідачем є будівельний НОМЕР_1/20 за 15 травня 1981 рік на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_2 в АДРЕСА_1, наявні у ньому документи щодо земельної ділянки та складу сім'ї (т.1, а.с.218-224).

Проте суд не звернув уваги на наявні у справі інші докази часу зведення спірного житлового будинку, не дав їм належної оцінки, не зважив на те, що відповідні обставини встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Наявні у справі докази свідчать про те, що зведення фундаменту, стін, перекриття, даху спірного житлового будинку мало місце у 1979 році до укладення шлюбу між сторонами.

Це стверджується висновком про технічний стан житлового будинку №92 від 17 лютого 2011 року (т. 1, а.с.10), висновком № 428 судової будівельно-технічної експертизи від 01 лютого 2018 року (т.1, а.с. 162-181), додатковим висновком № 481 судової будівельно-технічної експертизи від 01 липня 2018 року (т. 2, а.с. 48-67), змістом довідки №2709 від 11 червня 1979 року, виданої виконкомом Красноїльською селищною радою (т. 1, а.с.237).

У рішенні апеляційного суду Чернівецької області від 07 червня 2012 року встановлено, що спірний житловий будинок розпочато будівництвом у 1979 році.

Зважаючи, що шлюб між сторонами укладено 11 листопада 1979 року, тобто наприкінці осені - на початку зими, коли будівельні роботи практично не проводяться, а будівельні матеріали на будівництво підшукуються завчасно, слід дійти висновку про обґрунтованість доводів відповідача про те, що будівельні матеріали, з яких зведено фундамент, стіни, перекриття, дах спірного житлового будинку були ним придбані до шлюбу, а відповідно є його особистою приватною власністю.

Тому, у цій частині позовні вимоги ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Водночас, зважаючи на пояснення сторін, в т.ч. письмові пояснення самого відповідача, в іншій згаданій вже справі (т.1, а.с. 226-227), слід вважати встановленим, що матеріали та обладнання, використані на будівництво житлового будинку будівельним об'ємом 304 куб. м, зокрема, на оштукатурювання та фарбування стін житлового будинку, дерев'яну підлогу та підлогу з керамічної плитки, дві пічки, електрозабезпечення у житловому будинку були придбані та влаштовані після укладення сторонами шлюбу за спільні кошти.

У справі встановлено і це не оспорюється сторонами, що сарай, літ Б, 1984 року забудови, сарай, літ Д, 1988 року забудови, сарай, літ Е, 1988 року забудови, літня кухня, літ Ж, 1988 року забудови, ворота з хвірткою, №1, 2000 року, огорожа № 2, 1998 року, огорожа № 3, 1985 року, зведені сторонами спільно під час шлюбу, а тому презюмується, що матеріали та обладнання, використані на їх будівництво чи спорудження є спільною сумісною власністю сторін.

Що ж стосується будівельних матеріалів, використаних на будівництво сараю, літ В, 2005 року, гаражу літ. Г 2005 року, вбиральні літ. З, 2005 року, вигрібної ями, 2005 року, то підстави для віднесення їх до спільної сумісної власності відсутні.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу встановлено, що сторони з 2003 роки припинили спільне проживання та ведення спільного господарства.

З того часу у спірному будинку проживає лише відповідач, за особисті кошти якого і зводилися указані споруди.

Тому, відповідно до правил ч. 6 ст. 57 СК України слід визнати, що указані будівельні матеріали є його особистою приватною власністю.

Водночас не заслуговують на увагу доводи заявника про те, що у позові ОСОБА_4 про визнання будівельних матеріалів та обладнання спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 будівельних матеріалів та обладнання, які були використані у процесі будівництва житлового будинку та господарських споруд, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 слід відмовити у повному обсязі з мотивів незазначення позивачкою та судом першої інстанції конкретного найменування будівельних матеріалів та обладнання, їх кількості тощо.

Дійсно, у разі вирішення спору з приводу визнання власності на будівельні матеріали та обладнання, у рішенні суду слід зазначати ці матеріали чи обладнання

Про це йдеться у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15, на яку посилається заявник.

Водночас згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України 2004 року суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У порушення указаної норми суд першої інстанції не роз'яснив позивачці права на ініціювання призначення експертизи для визначення найменування, кількості, обсягу та вартості спірних будівельних матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України.

Згідно з нормою ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Майном відповідно до ст. 179 та ч. 1 ст. 190 ЦК України є окремі речі, сукупність речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки.

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (ч. 1 ст. 181, п. 6 ч. 1 ст. 346, ст. ст. 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (ст. 331), «об'єкт будівництва» (ст. ст. 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

У справі встановлено, що спірний жилий будинок по АДРЕСА_1 в експлуатацію не приймався, право власності на нього разом з надвірними будівлями та спорудами не зареєстровано.

Тому, обраний позивачкою інший спосіб захисту порушеного - визнання права на будівельні матеріали та обладнання, які були використані для будівництва житлового будинку та господарських споруд, відповідає нормам матеріального права.

В суді апеляційної інстанції за клопотанням представника позивачки була проведена додаткова судова будівельно-технічна експертиза (висновок № 481 від 01 липня 2018 року (т. 2, а.с. 48-67)

Це дає змогу деталізувати та конкретизувати перелік, найменування, обсяг будівельних матеріалів, вартість в обсягах, що необхідно для захисту права позивачки.

Водночас доводи заявника про необхідність надання вичерпного та надто детального переліку будівельних матеріалів, зважаючи на предмет спору, яким є визнання права на ідеальну частку у праві власності на будівельні матеріали та обладнання, не заслуговують на увагу.

В іншому випадку позивачка фактично буде позбавлена права на реалізацію обраного нею способу захисту порушеного та невизнаного права.

Отже, з урахуванням наведеного, висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи на часткове задоволення вимог апеляційної скарги рішення суду першої інстанції слід змінити в частині обсягу задоволення позову.

Вимоги про визнання будівельних матеріалів та обладнання об'єктом спільної сумісною власності подружжя, визнання права власності на 1/2 будівельних матеріалів та обладнання слід задовольнити частково.

Зокрема, за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в будівництві нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, а саме:

матеріали та обладнання, використані на будівництво житлового будинку будівельним об'ємом 304 куб. м, зокрема, на оштукатурювання та фарбування стін житлового будинку, дерев'яну підлогу та підлогу з керамічної плитки, дві пічки, електрозабезпечення у житловому будинку;

матеріали та обладнання, використані на будівництво сараю, літ Б, 1984 року забудови, будівельним об'ємом 63 куб м, зокрема, бутобетонний фундамент, дощані стіни, покрівлю з азбестоцементних листів по дерев'яних кроквах, ворота, електрозабезпечення;

матеріали та обладнання, використані на будівництво сараю, літ Д, 1988 року забудови, будівельним об'ємом 70 куб м, зокрема, бутобетонний фундамент, цегляні стіни, покрівлю з азбестоцементних листів по дерев'яних кроквах, підлогу, двері, електрозабезпечення;

матеріали та обладнання, використані на будівництво сараю, літ Е, 1988 року забудови, будівельним об'ємом 61 куб м, зокрема, бутобетонний фундамент, цегляні стіни, покрівлю з азбестоцементних листів по дерев'яних кроквах, підлогу, двері, електрозабезпечення;

матеріали та обладнання, використані на будівництво літньої кухні, літ Ж, 1988 року забудови, будівельним об'ємом 164 куб м, зокрема, бутобетонний фундамент, цегляні стіни, перекриття, покрівлю з азбестоцементних листів по дерев'яних кроквах, підлогу, вікна, двері, опалення, електрозабезпечення;

матеріали та обладнання, використані на влаштування воріт з хвірткою, №1, 2000 року металевих в кам'яних стовпах, площею 5 кв. м;

матеріали та обладнання, використані на влаштування огорожі № 2, 1998 року спорудження, дощаної в кам'яних стовпах, площею, 37,4 кв. м;

матеріали та обладнання, використані на влаштування огорожі № 3, 1985 року спорудження, дощаної в металевих стовпах, площею 16 кв. м.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині відмови у вимогах про припинення права на частку у праві спільної часткової власності, стягнення грошової компенсації за частку у праві власності на будівельні матеріали та обладнання.

Позивачкою рішення суду у цій частині не оскаржується, а підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат слід змінити.

Виходячи зі змісту висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи вартість спірних будівельних матеріалів та обладнання складає 1 092 077 грн, а вартість їх частини, право власності на яке визнається за позивачкою складає 531 819 грн (50342 +12695 +13470+ 1349+ 6962+ 9039+ 2078+1992+7763+24178+15768+21025+5256+6873+6765+21070+13741+18322+4580+5990+13624+88555+37874+28883+34060+16621+13624+17983+21253+8126+1958).

Отже, процент задоволення позовних вимог складає 48,7%.

За подання позовної заяви позивачкою сплачено 3521 грн 09 коп. судового збору.

Тому у рахунок часткового відшкодування указаних судових витрат з відповідача підлягає стягненню 1714 грн 77 коп.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 3943 грн 50 коп.

Тому, зважаючи на процент задоволення позовних вимог з позивачки на його користь підлягає стягненню 2023 грн 02 коп.

Також за проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи позивачкою сплачено 7800 грн, що стверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 18 липня 2018 року

Тому 48,7 процентів від указаної суми, що становить 3798 грн 60 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відповідно до указаних правил, зважаючи, що на відповідача покладено більшу суму витрат, з нього на користь позивачки слід стягнути різницю у судових витратах, розмір якої складає - 3490 грн 35 коп. (з розрахунку: (1714,77 + 3798,60) -2023,02).

На підставі наведеного та керуючись п.п. 1 - 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2016 року змінити в частині обсягу задоволення позовних вимог.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання будівельних матеріалів та обладнання об'єктом спільної сумісною власності подружжя, визнання права власності на 1/2 будівельних матеріалів та обладнання задовольнити частково.

Визнати будівельні матеріали та обладнання, які були використані в будівництві нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а саме:

матеріали та обладнання, використані на будівництво житлового будинку будівельним об'ємом 304 куб. м, зокрема, на оштукатурювання та фарбування стін житлового будинку, дерев'яну підлогу та підлогу з керамічної плитки, дві пічки, електрозабезпечення у житловому будинку;

матеріали та обладнання, використані на будівництво сараю, літ Б, 1984 року забудови, будівельним об'ємом 63 куб м, зокрема, бутобетонний фундамент, дощані стіни, покрівлю з азбестоцементних листів по дерев'яних кроквах, ворота, електрозабезпечення;

матеріали та обладнання, використані на будівництво сараю, літ Д, 1988 року забудови, будівельним об'ємом 70 куб м, зокрема, бутобетонний фундамент, цегляні стіни, покрівлю з азбестоцементних листів по дерев'яних кроквах, підлогу, двері, електрозабезпечення;

матеріали та обладнання, використані на будівництво сараю, літ Е, 1988 року забудови, будівельним об'ємом 61 куб м, зокрема, бутобетонний фундамент, цегляні стіни, покрівлю з азбестоцементних листів по дерев'яних кроквах, підлогу, двері, електрозабезпечення;

матеріали та обладнання, використані на будівництво літньої кухні, літ Ж, 1988 року забудови, будівельним об'ємом 164 куб м, зокрема, бутобетонний фундамент, цегляні стіни, перекриття, покрівлю з азбестоцементних листів по дерев'яних кроквах, підлогу, вікна, двері, опалення, електрозабезпечення;

матеріали та обладнання, використані на влаштування воріт з хвірткою, №1, 2000 року металевих в кам'яних стовпах, площею 5 кв. м;

матеріали та обладнання, використані на влаштування огорожі № 2, 1998 року спорудження, дощаної в кам'яних стовпах, площею, 37,4 кв. м;

матеріали та обладнання, використані на влаштування огорожі № 3, 1985 року спорудження, дощаної в металевих стовпах, площею 16 кв. м.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в будівництві нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, а саме:

матеріали та обладнання, використані на будівництво житлового будинку будівельним об'ємом 304 куб. м, зокрема, на оштукатурювання та фарбування стін житлового будинку, дерев'яну підлогу та підлогу з керамічної плитки, дві пічки, електрозабезпечення у житловому будинку;

матеріали та обладнання, використані на будівництво сараю, літ Б, 1984 року забудови, будівельним об'ємом 63 куб м, зокрема, бутобетонний фундамент, дощані стіни, покрівлю з азбестоцементних листів по дерев'яних кроквах, ворота, електрозабезпечення;

матеріали та обладнання, використані на будівництво сараю, літ Д, 1988 року забудови, будівельним об'ємом 70 куб м, зокрема, бутобетонний фундамент, цегляні стіни, покрівлю з азбестоцементних листів по дерев'яних кроквах, підлогу, двері, електрозабезпечення;

матеріали та обладнання, використані на будівництво сараю, літ Е, 1988 року забудови, будівельним об'ємом 61 куб м, зокрема, бутобетонний фундамент, цегляні стіни, покрівлю з азбестоцементних листів по дерев'яних кроквах, підлогу, двері, електрозабезпечення;

матеріали та обладнання, використані на будівництво літньої кухні, літ Ж, 1988 року забудови, будівельним об'ємом 164 куб м, зокрема, бутобетонний фундамент, цегляні стіни, перекриття, покрівлю з азбестоцементних листів по дерев'яних кроквах, підлогу, вікна, двері, опалення, електрозабезпечення;

матеріали та обладнання, використані на влаштування воріт з хвірткою, №1, 2000 року металевих в кам'яних стовпах, площею 5 кв. м;

матеріали та обладнання, використані на влаштування огорожі № 2, 1998 року спорудження, дощаної в кам'яних стовпах, площею, 37,4 кв. м;

матеріали та обладнання, використані на влаштування огорожі № 3, 1985 року спорудження, дощаної в металевих стовпах, площею 16 кв. м.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 3490 (три тисячі чотириста дев'яносто) гривень 35 коп. - понесених судових витрат.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 27 серпня 2018 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І. Н. Лисак

І.Б. Перепелюк