АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4300/18 Справа № 205/5260/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Федченко В. М. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 21 січня 2014 року відповідач вчинив дорожньо-транспортну пригоду, у результаті якої її чоловік - ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер. За даним фактом було порушено кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.

Упродовж 2014-2015 років слідчий Слідчого управління Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області кілька разів закривав кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_3 складу вказаного кримінального правопорушення. Проте постанови слідчого про закриття кримінального провадження скасовувались прокурором або слідчим суддею і наразі слідчий проводить подальше досудове розслідування відповідно до вказівок, викладених в ухвалі Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2016 року.

Вказувала, що у зв'язку із зазначеними подіями їй спричинена моральна шкода, яка полягає в стражданнях пов'язаних із втратою рідної людини, що порушило звичайний спосіб життя та негативно відобразилося на її психічному стані. Крім того, вона понесла матеріальні витрати на поховання чоловіка.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 15 026,43 грн., а саме: на придбання ритуальних товарів для поховання чоловіка - 3 245,43 грн., косметичні послуги та підготовка тіла до поховання - 860 грн., виготовлення та спорудження надгробного пам'ятника - 10 921 грн., та 200 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на поховання її чоловіка - ОСОБА_4, загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21 січня 2014 року, у розмірі 11 029 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., що загалом складає 23 029 грн.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачу було завдано моральної шкоди у зв'язку зі смертю її чоловіка у результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, а тому, враховуючи конкретні обставини справи, характер і тривалість її моральних страждань, суд вважав достатнім відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Вважав, що заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди на придбання ритуальних товарів для поховання чоловіка, косметичні послуги та підготовка тіла до поховання не підлягають задоволенню, оскільки чинним законодавством не передбачено відшкодування будь-яких витрат, окрім зазначених у ст. 1201 ЦК України, тому стягнув з відповідача витрати на виготовлення та спорудження надгробного пам»ятника.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі, поданій 01 березня 2017 року, ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при визначенні розміру моральної шкоди суд не врахував положення статті 1187 ЦК України про те, що відшкодування моральної шкоди покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки навіть за відсутності його вини. Встановивши, що поховання померлого - це комплекс обрядових дій, суд безпідставно відмовив у стягненні з відповідача витрат на придбання ритуальних товарів для поховання її чоловіка, косметичні послуги та підготовки тіла до поховання. Крім того, посилається на завдання їй майнової шкоди у результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Відзив на апеляційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 21 січня 2014 року приблизно о 18 год. 50 хв. ОСОБА_3, керуючи належним йому автомобілем «CHEVROLET CAPTIVA», номерний знак НОМЕР_1, та рухаючись по автодорозі сполученням «Знам'янка - Луганськ - Ізварине» з боку м. Дніпропетровська у бік м. Дніпродзержинська у районі 191 км + 21 м скоїв наїзд на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, спричинивши йому несумісні з життям тілесні ушкодження, від яких чоловік помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.

По факту дорожньо-транспортної пригоди слідчим відділу слідчого управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області ОСОБА_5 (далі - слідчий) було відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Постановою слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області від 29 грудня 2015 року слідчим вказане кримінальне провадження закрито, у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Литвиненко І.Ю. від 01 квітня 2016 року скарга ОСОБА_2 на постанову про закриття кримінального провадження задоволена. Постанова слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області від 29 грудня 2015 року про закриття кримінального провадження скасована.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

У статті 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що у діях ОСОБА_3 не було встановлено невідповідності правил дорожнього руху, однак судом було залишено поза увагою, що шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а тому вона відшкодовується особою, що завдала такої шкоди незалежно від наявності вини.

При цьому обставин завдання шкоди, внаслідок непереборної сили або умислу загиблого чоловіка позивача ОСОБА_4 судом встановлено не було.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди у розмірі 60 000 грн., що буде відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до положення статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» встановлено, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

Правильно пославшись на вказані норми матеріального права та роз'яснення Верховного Суду України, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про безпідставність стягнення з відповідача витрат на придбання ритуальних товарів для поховання ОСОБА_4, косметичних послуг та підготовки тіла до поховання, які були понесені позивачем для поховання свого чоловіка, не дослідивши при цьому надані нею докази понесення таких витрат.

Так, згідно з оригіналом накладної № 82, виданої 22 січня 2014 року фізичною особою підприємцем ОСОБА_6, вартість товарів ритуальної належності, оплачених замовником ОСОБА_2 становила 3 245, 43 грн.

Поданим оригіналом квитанції від 22 січня 2014 року підтверджуються понесені витрати на косметичні послуги та підготовку тіла до похорон у розмірі 860 грн.

Відповідно до договору № 7 від 30 квітня 2016 року, вартість спорудження надгробного пам'ятника становила 10 921 грн.

Встановивши, що у діях відповідача відсутня невідповідність правил дорожнього руху під час дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 21 січня 2014 року, суд першої інстанції не врахував, що ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2016 року постанова слідчого від 29 грудня 2015 року про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_3 за ознаками частини 2 статті 286 КК України, скасована.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку та враховуючи положення підпункту «в» пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України, за змістом якого постанова суду апеляційної інстанції складається, у тому числі з мотивувальної частини із зазначенням, зокрема, мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу. Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 містить посилання на невідповідність рішення суду першої інстанції викладеним вище нормам матеріального права, не мотивувавши належним чином їх відхилення, колегія суддів дійшла висновку про взаємовиключні висновки суду першої інстанції в частині зазначення відсутності в діях відповідача невідповідності правил дорожнього руху.

Таким чином, в порушення вимог статей 263, 264, 382 ЦПК України, суд першої інстанції не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, не надав обґрунтованої оцінки законності, не вказав у рішенні суду мотиві прийняття та відхилення всіх доводів сторін.

За таких обставин, переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла до висновку про обґрунтованість та часткову доведеність позовних вимог, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрат на поховання її чоловіка ОСОБА_4 у розмірі 15 026, 43 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 2 000 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн., що загалом складає 77 026,43 грн.

Враховуючи, що рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2017 року підлягає скасуванню, додаткове рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року, яким вирішено питання про судові витрати, також слід скасувати.

На підставі ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 2 450,54 грн.(за подання позову до суду у розмірі 1 170,26 грн. та подачу апеляційної скарги у розмірі 1 280, 28 грн.).

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2017 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року- скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 витрати на поховання її чоловіка ОСОБА_4, загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21 січня 2014 року, у розмірі 15 026 (п'ятнадцять тисяч двадцять шість) гривень 43 копійки, витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень та відшкодування моральної шкоди в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень, що загалом складає 77 026, 43 (сімдесят сім тисяч двадцять шість) гривень 43 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 2 450,54 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров