Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/840/17
Провадження № 2/499/326/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"18" грудня 2018 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванівка Іванівського району Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «Украсоцбанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 18.06.2008 року був укладений договір кредиту №2008/695-Ф03.7/51. Відповідно до умов договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 37000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України 18.06.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №06-09/1421. Позичальник ОСОБА_1 порушив умови ОСОБА_3 і належним чином не виконав свої зобов'язання, в результаті чого станом на 30.08.2017 року має заборгованість за кредитом 25845,76 дол. США, за відсотками 11480,99 дол. США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1347,80 дол. США, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 2678,11 дол. США. На виконання умов ОСОБА_3 позичальнику та поручителю була направлена вимога про усунення порушень, але на дату подання позовної заяви повідомлення - вимога не виконана. На підставі наведеного позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 41352,66 дол. США, а також витрати по сплати судового збору.

Від представника відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позов, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову у звязку з необґрунтованістю та застосувати строк позовної давності посилаючись на те, що розрахунок заборгованості було зроблено позивачем з порушенням умов кредитного договору та норм чинного законодавства, та також надав заяву про застосування строків позовної давності, оскільки останній платіж відповідачем було здійснено 04.03.2014 року, тому строк виконання основного зобовязання настав 01.07.2014 року. Позивач звернувся до суду з позовом у жовтні 2017 року, а отже пропустив строк позовної давності. Що стосується позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 то представник зазначив, що в шестимісячний строк з дати настання виконання строку основного зобов'язання, що настав достроково, банк не звернувся до поручителя про стягнення заборгованості. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 у жовтні 2017 року, а отже пропустив строк, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України. Отже, є всі підстави для відмови в позові в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог, а також врахувати сплив строків позовної давності.

Також у своїх поясненнях представник відповідача зазначив, що не погоджується з вказаними в розрахунку заборгованості відомостями, а саме в тій частині, що 20.01.2015 року відповідачем було внесено в рахунок погашення відсотків 12,00 дол. США, оскільки дані дії відповідач не вчиняв.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 14.08.2018 року було задоволено клопотання представника відповідача та витребувано у ПАТ «Укрсоцбанк» меморіальний ордер, що підтверджує отримання ОСОБА_1 кредиту в іноземній валюті в розмірі 37000,00 дол. США за Кредитним договором №2008/695-Ф03.7/51 від 18.06.2008 року; документи, що підтверджують конвертацію валюти, виданої за Кредитним договором №2008/695-Ф03.7/51 від 18.06.2008 року в грошову одиницю України гривню, зокрема заяву на продаж валюти; виписку за Кредитним договором №2008/695-Ф03.7/51 від 18.06.2008 року за період з 18.06.2008 року по 30.10.2017 рік; інформацію у формі довідки, про те яким способом, ким (прізвище, імя, по-батькові фізичної особи, найменування юридичної особи), в якому відділенні банку (назва, адреса місцязнаходження) та на який рахунок було здійснено платіж від 20.01.2015 року в рахунок погашення відсотків за Кредитним договором №2008/695-Ф03.7/51 від 18.06.2008 року в розмірі 12,00 дол. США; меморіальний ордер, квитанцію чи інший касовий документ, що підтверджує здійснення ОСОБА_1 платежу від 20.01.2015 року на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 12,00 дол. США за Кредитним договором №2008/695-Ф03.7/51 від 18.06.2008 року.

21.06.2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання поруки за ОСОБА_3 поруки припиненою.

Зустрічну позовну заяву мотивовано тим, що порука ОСОБА_2 припинилась з 02.01.2015 року після закінчення шестимісячного строку з дня настання строку виконання основного зобов'язання з дати 02.07.2014 року, а ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором в жовтні 2017 року, тобто з порушенням строку позовної давності. На підставі наведеного вище представник позивача за зустрічним позовом просить: визнати припиненими поруку ОСОБА_2 за ОСОБА_3 поруки №06-09/1421 від 18.06.2008 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (змінено на ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1, ОСОБА_2

26.07.2018 р. на адресу суду під представника відповідача за зустрічним позовом - ПАТ «Укрсоцбанк» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якому просить у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання поруки за договором поруки припиненою - відмовити в повному обсязі, оскільки ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов'язання не визнає.

Представник позивача за основним позовом в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомляв. Разом з позовом було подане клопотання про розгляд цивільної справи у всіх судових засіданнях без присутності представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів.

Представник відповідача ОСОБА_1 за основним позовом у судове засідання не зявилася проте надала до суду заяву, в якій просила відмовити в повному обсязі в задоволенні позовної заяви, поданої ПАТ «Укрсоцбанк», вимоги зустрічної позовної заяви підтримала, просила задовольнити зустрічний позов.

Відповідач ОСОБА_2 судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв та клопотань не надала, про причини неявки не повідомила, тому суд визнає її неявку з неповажним причин та вважає за можливе розглянути справу у її відсутність.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» підлягають залишення без задоволення, а зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлені та підтвердженні матеріалами справи наступні факти.

18.06.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк") та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту № 2008/695-Ф03.7/51, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 37000,00 дол. США, зі сплатою 13,00 відсотків річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця, згідно з графіком, з кінцевим терміном повернення останньої його частини у червні 2028 року, а також обов'язком дострокового повернення кредиту відповідно до умов цього ОСОБА_3, що підтверджується копією договору.

18.06.2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк") та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 06-09/1421. Відповідно до п. 1.1 ОСОБА_3 поруки поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником його обов'язків, що випливають з укладених між позичальником та кредитором ОСОБА_3 кредиту №2008/695-Ф03.7/51 від 18.06.2008 року, зокрема обов'язків щодо повернення кредиту, виплати процентів за кредитом, комісій, неустойки (штрафів та пені) в розмірі та на умовах, визначених ОСОБА_3 кредиту, а також відшкодування витрат кредитора, пов'язаних з пред'явленням вимог і отриманням виконання за ОСОБА_3 кредиту та збитків кредитора, завданих порушенням позичальником своїх обов'язків за ОСОБА_3 кредиту в порядку черговості, встановленої Договорами кредиту, що підтверджується договором поруки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов'язання за ОСОБА_3 виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 37000,00 дол. США.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому у законодавстві визначаються різні поняття: такі як "строк дії договору" та "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до умов ОСОБА_3, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів.

Графіком платежів, який є складовою частиною ОСОБА_3, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями, а отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів).

В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_1, у порушення умов ОСОБА_3, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 30.08.2017 року має заборгованість за кредитом 25845,76 дол. США, за відсотками 11480,99 дол. США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1347,80 дол. США, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 2678,11 дол. США, що підтверджується розрахунком.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Також п. 4.5 кредитного договору від 18.06.2008 року передбачено, що сторони домовились, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів, визначених ОСОБА_3, та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 90 календарних днів, позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції в повному обсязі.

Так, відповідно до наданого розрахунку заборгованості, останній платіж відповідачем у розмірі 12,00 дол. США було зроблено 20.01.2015 року, однак відповідач з даним не погодився та заявив клопотання про витребування доказів, а саме детальної виписки по рахунку, підтвердження внесення даних коштів саме відповідачем, однак на виконання ухвали таких доказів надано не було, отже відповідно до положень ч.10 ст.84 ЦПК України суд визнає ту обставину, що останій платіж було сплачено 04.03.2014 року, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до умов договору, у разі порушення позичальником строків сплати процентів, визначених ОСОБА_3, та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 90 календарних днів, позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції в повному обсязі, отже кінцевий строк дострокового погашення кредиту є 02.06.2014 рік, а позивач звернувся до суду 30.10.2018 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За правилом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У статті 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Згідно з письмової заяви, сторона відповідача заявила про застосування до позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строку позовної давності.

Отже, виходячи з вищенаведених норм діючого законодавства та встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку, що є всі підстави для залишення без задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, то даний позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено сторонами, що 18.06.2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк") та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 06-09/1421. Відповідно до п. 1.1 ОСОБА_3 поруки поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником його обов'язків, що випливають з укладених між позичальником та кредитором ОСОБА_3 кредиту №2008/695-Ф03.7/51 від 18.06.2008 року, зокрема обов'язків щодо повернення кредиту, виплати процентів за кредитом, комісій, неустойки (штрафів та пені) в розмірі та на умовах, визначених ОСОБА_3 кредиту, а також відшкодування витрат кредитора, пов'язаних з пред'явленням вимог і отриманням виконання за ОСОБА_3 кредиту та збитків кредитора, завданих порушенням позичальником своїх обов'язків за ОСОБА_3 кредиту в порядку черговості, встановленої Договорами кредиту, що підтверджується договором поруки.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до умов ОСОБА_3 кредиту погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, разом із встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (вчинення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, що виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, у відповідності до ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого ПАТ «Укрсоцбанк», останній платіж за кредитним договором в рахунок погашення боргу був здійснений 04.03.2014 року, отже відповідно до умов договору строк дострокового виконання зобовязання є 02.06.2014 рік.

Статтею 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року пред'явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, позивач звернувся до поручителя з пропуском вказано строку, оскільки строк виконання основного зобовязання настав 02.06.2014 року.

Зважаючи на наведенні вище обставини та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що основний позов про стягнення заборгованності не підлягає задоволенню, при цьому зустрічні позовні вимоги про припинення поруки є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 48, 76-81, 89, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. п. 1 ч. 2 ст. 11, ст.ст. 203, 252-255, 256-258, 267, 525, 526, 553-554, 559, 610, 626, 629, 1049, 1050 1054 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості -залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим - задовольнити.

Припинити поруку за ОСОБА_3 поруки №06-09/1421 від 18.06.2008 року укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Якщо апеляційну скаргу не було подано, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.12.2018 року.

СуддяОСОБА_5