АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

22 серпня 2018 року

м. Харків

справа № 639/2960/17

провадження № 22-ц/790/208/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря: Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

правонаступники ОСОБА_2: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

3-і особи: Харківська міська рада, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, правонаступниками якого є ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Харківська міська рада, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, з апеляційною скаргою з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова, постановлене 31 липня 2017 року, під головуванням судді Іванової І.В., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про виділ частки житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1, який належить йому та відповідачу на праві спільної часткової власності, в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою.

07 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі ? частини садиби, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.05.2015 року позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 про виділ у натурі були об'єднані в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2

З урахуванням всіх уточнень ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь ? частки витрат на утримання будинку, що становить 10473,95 грн., витрати на придбання пічки, дров, облаштування димоходу у розмірі 35621,06 грн. та моральну шкоду у розмірі 20450 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.05.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-і особи ОСОБА_5. ОСОБА_6, Харківська міська рада про стягнення витрат на утримання будинку, придбання пічки, дров. Влаштування димоходу та стягнення моральної шкоди були виділені в самостійне провадження.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що ? частка спірного житлового будинку належить їй на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування від 14.11.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 828 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лазаревич В.М., право власності на ? частки вказаного житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.09.2009 року та договору дарування частини житлового будинку від 24.11.2009 року. В цьому будинку зареєстровані та проживають вона, її чоловік ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 Додатковою вимогою з її боку до ОСОБА_2 є компенсація за проведений ремонт будинку та господарських будівель, оскільки на протязі більш ніж п'яти років, які пройшли з моменту коли їм стало відомо про переоформлення частини будинку на ОСОБА_2, він відмовляється приймати участь у ремонті будинку. 24.04.2015 року за заявою ОСОБА_2 у їх спільному будинку працівниками ПАТ «Харківміськгаз» було опломбовано та відключено від системи газопостачання АОГВ. ОСОБА_1, як співвласник не давала згоди ні на оформлення особового рахунку на ім'я ОСОБА_2, ні на відключення АОГВ. Заяву на підключення газопостачання у позивача не приймають, оскільки договірні відносини у ПАТ «Харківміськгаз» є тільки з одним із співвласників - ОСОБА_2, проте ні він сам, ні члени його родини не проживають у спірному будинку. Також з 18 листопада за заявою ОСОБА_2 було відключено від електропостачання. Вважає, що внаслідок дій ОСОБА_2 вона позбавлена можливості користуватися своєю власність, змушена нести великі додаткові витрати на утримання будинку.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? частки витрат на утримання будинку у розмірі 10361,45 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на придбання пічки, дров, облаштування димоходу у розмірі 35621,06 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 4000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.09.2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що в спільному домоволодінні він не проживає, користувачем комунальних та житлово-експлуаутаційних послуг є позивач та його родина, враховуючи, що відмовою від споживання будь-яких послуг не порушив жодної норми закону, з урахуванням того, що всі дії з влаштування пічного опалення та оплати послуг з експлуатації домоволодіння позивач виконує на свою користь, враховуючи відсутність належного доказу проведення ремонтно-будівельних робіт, вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18.01.2018 року у зв'язку зі смертю апелянта - ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, провадження у даній справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2018 року апеляційне провадження у вказаній справі відновлено, до участі у справі залучені правонаступники ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов в частині стягнення витрат на утримання будинку, суд першої інстанції вважав доведеним, що ОСОБА_1 виконано необхідні роботи по ремонту будинку та господарських будівель для їх збереження, вона понесла витрати на сплату за послуги електропостачання та газопостачання, а також через неправомірні дії відповідача понесла витрати на придбання пічки та дров, облаштування димоходу, їй сприииичинена моральна шкода.

З такими висновками суду колегія суддів погоджується лише частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, сторонами не заперечується, що право власності на ? частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, розташованих по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.09.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5-650 державним нотаріусом П'ятої ХДНК Якименко О.І., та зареєстрованого в КП «ХМБТІ» 15.10.2009 року за № 24147917 та на підставі договору дарування частини житлового будинку від 24.11.2009 року, за реєстровим номером 2-1596 державним нотаріусом П'ятої ХДНК Кожушною Л.М., зареєстрований в КП «ХМБТІ» 10.12.2009 року за № 24742561.

Відповідно до договору дарування нерухомого майна від 14.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Лазаревим В.М. за реєстровим номером 828, право власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1

Позивач наполягала на тому, що нею були придбані будівельні матеріали та у 2015 році нею були виконані ремонтні роботи, направлені на збереження будинку, а саме: штукатурка зовнішньої поверхні стін прибудови «А-1»; по господарській будівлі літ. «Б» - укріплення фундаменту, реставрація стін, штукатурка зовнішньої та внутрішньої поверхні стін, ремонт та фарбування підлоги, побілка стін та стелі, ремонт та фарбування вікон, дверей та дерев'яних елементів даху; по господарській будівлі літ. «В» - ремонт та фарбування стін, воріт, дверей та дерев'яних елементів даху, укріплення фундаменту, ремонт підлоги; по господарським будівлям літ. «Е» та «Ж» - ремонт та фарбування стін, підлоги, дверей; по господарським будівлям літ. «З» та навіс, який не за інвентаризований - ремонт та фарбування стін, укріплення опорних стовпів..

За змістом ст. ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За змістом ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном.

Отже, вважається справедливим, що кожний співвласник відповідно до розміру своєї частки має брати участь у різноманітних витратах, пов'язаних з управлінням, утриманням та збереженням спільного майна, а також повинен нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Разом з тим, співвласник зобов'язаний компенсувати лише ті витрати на ремонт нерухомого майна, які були вимушені та необхідні для його збереження та не зобов'язаний відшкодовувати витрати на інші ремонтні роботи, виконані другим співвласником на свій розсуд без згоди першого співвласника.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до положень ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв*язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи містять квитанції та платіжні документи надані позивачем, якими підтверджений факт придбання певних будівельних матеріалів.

Представник позивача пояснив, що обсяг ремонтних робіт, вартість використаних матеріалів позивач визначала одноособово, здійснювала покращення в будинку на власний розсуд, оскільки не могла отримати згоди відповідача через конфліктні з ним відносини.

Між тим, доведеним є лише факт придбання позивачем будівельних матеріалів, матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту виконання ремонтних робіт, їх обсягу та їх необхідності для збереження нерухомого майна.

Факт виконання ремонтних робіт правонаступники ОСОБА_2 категорично заперечують.

Крім того, правонаступники ОСОБА_2 пояснили, що останній був зацікавлений у збереженні будинку, надавав згоду на укріплення фундаменту, відновлення вимощення, фарбування даху будинку, між тим ці роботи виконані не були.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту виконання як тих ремонтних робіт, на які надавав згоду ОСОБА_2, так і будь-яких інших.

За таких обставин, помилковим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 витрат на придбання будівельних матеріалів на ремонт будинку.

Позивач вказує на те, що з квітня 2015 року одноособово несла витрати по сплаті за житлово-комунальні послуги, а саме за послуги газопостачання та електропостачання у сумі 2765, 26 грн., а також витрати на чистку вигрібної ями у сумі 450 грн.

За положеннями ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Надання цих послуг здійснюється на підставі договору.

При цьому, у разі коли об'єкт споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка у договорі.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири у разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати.

Згідно з цими Правилами мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі) мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється:

- за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря);

- за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць;

- за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Між тим, покладення обов'язку по сплаті комунальних послуг на співвласника, споживачем яких він не є, нормами чинного законодавства не передбачено.

Судом першої інстанції встановлено, що у будинку по АДРЕСА_1 протягом спірного періоду проживали лише ОСОБА_1, її чоловік та донька, в той час, як ОСОБА_2 та члени його сім'ї не були зареєстровані та не проживали у вказаному будинку.

ОСОБА_2 та члени його сім'ї зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_2, за якою сплачують комунальні послуги.

Із пояснень сторін та обставин справи встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, виникають конфлікти, існує спір щодо порядку користування будинком.

Оскільки ОСОБА_2 в будинку не проживав, ним не користувався, позивачем не доведено, що відповідач мав електричне обладнання, використовував його, та користувався вигрібною ямою, тому відсутні підстави для стягнення витрат на оплату послуг електропостачання згідно даних загального лічильника та чистку вигрібної ями

Доводи позивача про те, що до вересня 2015 року у будинку проживала мати ОСОБА_2 та користувалася електричними приладами не впливають на висновки суду, оскільки матеріалами справи підтверджено, що до вересня 2015 року ОСОБА_2 сплачував послуги електропостачання про що надав відповідні квитанції. Доказів того, що мати ОСОБА_2 мала електричні прилади та використовувала електроенергії на більшу суму, ніж сплачено ОСОБА_2 - матеріали справи не містять. Доказів того, що ОСОБА_2 успадкував будь-яке майно після смерті ОСОБА_10 матеріали справи не містять. Крім того, мати ОСОБА_2 - ОСОБА_10 одночасно доводилася бабусею ОСОБА_1

Водночас, колегія суддів вважає, що відповідач мав нести витрати по оплаті послуг газопостачання, які надавались за його згодою для опалення всього житлового будинку, що сприяло його збереженню.

Так, згідно квитанцій наданих позивачем, що містяться в матеріалах справи (а.с. 162-164, а.с. 181-199 том 1) за послуги газопостачання було сплачено 1951,13 грн. Отже з ОСОБА_2 належало стягнути ? від цієї суми, відповідно до його частки у праві власності, тобто 1463,34 грн.

За таких обставин, сума стягнення витрат на утримання будинку підлягає відповідному зменшенню, рішення суду першої інстанції відповідній зміні.

Вимоги щодо відшкодування збитків в сумі 35621,06 грн., понесених на придбання пічки, дров, облаштування димоходу позивач обґрунтовує тим, що такі витрати вона понесла через неправомірні дії ОСОБА_2, який відмовився від послуг газопостачання та розірвав договір з ПАТ «Харківміськгаз». Крім того, позивач наполягала на тому, що такими неправомірними діями, а також відмовою відповідача від електропостачання їй завдано моральної шкоди, оскільки вона та її сім*я на деякий час залишилися без світла та опалення, що призвело до душевних страждань та некомфортних умов.

Згідно з п.4 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою КМУ від 09.12.1999 р. №2246 (у редакції на час існування правовідносин) послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається між ним та газопостачальним і газорозподільним підприємствами відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому порядку.

Договір підписується газопостачальним і газорозподільним підприємствами і споживачем протягом 14 календарних днів з дня отримання відповідної заяви від споживача.

У разі коли об*єкт споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в договорі.

Матеріалами справи підтверджено, що 24.04.2015 року за заявою ОСОБА_2 опалювальний прилад у будинку був відключений від системи газопостачання.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Моральна шкоди, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК України).

Отже, право споживача розірвати договір газопостачання прямо передбачено п. 28 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою КМУ від 09.12.1999 р. №2246 (у редакції на час відключення газопостачання).

З огляду на приписи цивільного законодавства, які декларують свободу договору, колегія суддів вважає, що вчиняючи дії, спрямовані на припинення договорів на послуги газо- та електропостачання, ОСОБА_2 діяв в межах своїх прав, передбачених законом, тому такі його дії неможна вважати неправомірними.

Витрати в сумі 35621,06 грн. на придбання пічки, дров, облаштування димоходу позивач понесла на свій розсуд, неправомірних дій відповідача не встановлено, тому відсутні підстави для відшкодування таких збитків та моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2018 року до участі у справі були залучені правонаступники ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов*язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1219 ЦК України визначені права та обов*язки особи, які не входять до складу спадщини, а саме: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об*єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров*я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов*язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем; до спадкоємця переходить обов'язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя.

Згідно положень ч. 1, ч. 3 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Згідно ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, в тому числі якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Оскільки рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди не набрало законної сили, то таку шкоду неможна вважати присудженою за життя ОСОБА_2

Оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди колегія суддів не вважає обґрунтованим та законним, тому скасовуючи рішення в цій частині, з огляду на приписи наведених вище норм, колегія суддів вважає, що наявні підстави для закриття провадження у справі в цій частині.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Харківської області, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, правонаступниками якого є ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 липня 2017 року змінити в частині суми стягнення ? часток на утримання будинку, зменшивши суму стягнення з 10361,45 грн. до 1463,34 грн.

Рішення суду в частині стягнення витрат на придбання пічки, дров, облаштування димоходу скасувати, у задоволенні цих вимог відмовити.

Рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, правонаступниками якого є ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди скасувати, провадження у справі у цій частині закрити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна