Справа № 156/331/18 Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І.М.
Провадження № 22-ц/802/277/18 Категорія: 27 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 08 жовтня 2018 року,-

встановив:

У квітні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 01 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за яким ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У позовній заяві не указується, який розмір відсотків встановлений за користування кредитом.

Відповідач не надавав своєчасно грошових коштів на виконання зобовязань за договором, тому станом на 11.03.2018 року у нього виникла заборгованість у розмірі 22 023,75 грн. з яких: 13224,90грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 17 334,28 грн. - пеня; 500 грн. штраф (фіксована частина), 1024,94 грн. штраф (процентна складова). Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати по справі в розмірі 1 762,00 грн.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 08 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що судом було порушено норми матеріального права, у той час як при розгляді справи доведено про укладення кредитного договору та наданий розрахунок, не спростований судом та відповідачем.

У відзиві на апеляційну скарзі відповідач указує про відсутність від'ємного сальдо на рахунку та на арифметичні розбіжності у позовній заяві та наданому банку розрахунку.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

На підставі досліджених судом доказів встановлено, що 01 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за яким ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не зазначено, який саме вид картки видано відповідачеві ОСОБА_2

Зміст позовних вимог банку зводиться до стягнення з відповідача відсотків, нарахованих йому за користування кредитом за період з 01.06.2015 року по 11.03.2017 року, пені та штрафів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів розміру заборгованості за тілом кредиту та порядку нарахування відсотків та пені.

Такі висновки суду зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права виходячи з наступного.

Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підтвердження своїх вимог про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках, пені та штрафах банк надав суду розрахунок заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 13224.90 грн., по пені 17344.28 грн., по штрафах 1524.94 грн. Згідно з наданим розрахунком розмір заборгованості становить 32094.12 грн., у той час як у позовній заяві банк вказує, що розмір заборгованості становить 22 023.75 грн., проте не вказує, за який період ця заборгованість утворилась (а.с.6-7).У виписці по рахунку боржника зазначено від'ємний баланс у розмірі 20 631.71 грн. (а.с. 52).

У долученому до позовної заяви розрахунку почергово застосовується процентна ставка 3.5% та 2.7%, також у графі «8» розрахунку додатково зазначено про нарахування відсотків різних величин на заборгованість за кредитом , без вказівки на складові заборгованості (а.с.6-7).

У зв'язку з чим і на підставі чого застосовувались різні величини відсотків та процентної ставки, на які складові заборгованості здійснювалось нарахування, чи існує заборгованість за тілом кредитом ні в позовній заяві, ні у розрахунку не зазначено.

Надані у суді першої інстанції виписки по рахунках боржника містять відомості про рух коштів, однак у якому порядку здійснювалось зарахування цих коштів, та чим керувався банк при зарахуванні коштів доказів та пояснень не надано.

Оскільки наведені протиріччя та неточності між заявленими позивачем вимогами та наданими доказами не могли бути усунуті без пояснень представника банку та надання ним додаткових доказів, апеляційним судом, незважаючи на те, що справа є малозначною, з метою повного і всебічного з'ясування обставин справи постановлено ухвалу про розгляд справи в порядку загального провадження з повідомленням учасників справи.

У суді апеляційної інстанції представник банку зазначених обставин не пояснив, доказів про заборгованість за тілом кредиту, про складові щомісячної заборгованості не подав, що унеможливлює суд провести свій розрахунок.

Надані банком докази про перевипуск карт та строк їх дії не впливають на висновок суду про недоведеність позивачем заявлених вимог.

За таких обставин, враховуючи недоведеність належними та допустимими доказами обставин, на які АТ КБ «ПриватБанк» посилався як на підставу своїх вимог, а також на положення статтей 15, 81, 263 ЦПК України, за змістом яких рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і має бути ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач виділив три аргументи. У першому він навів перелік нормативно-правових актів, та наголосив про видачу кредиту. Дана обставина відповідачем не заперечувалася. У другому банк обґрунтував підстави і умови видачі кредиту, указуючи про наявність заборгованості більшої, ніж зазначено у позовній заяві, чим додатково підтвердив про наявність протиріч між позовними вимогами та наданим розрахунком. У третьому позивач процитував рішення суду. Підстав відхиляти ці аргументи у суду не має.

Разом з тим, посилання банку на постанову Верховного Суду України у справі № 755/7704/15-ц, у якій йдеться про обов'язок суду навести свій розрахунок у рішенні суду у разі незгоди з наданим стороною у справі, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки розрахунок заборгованості за кредитом можливо провести за наявності доказів про розмір заборгованості по тілу кредиту та складові щомісячної заборгованості, відповідність застосованої процентної ставки умовам укладеного договору. Докази про наведені обставини у матеріалах справи відсутні.

Керуючись статтями 381, 382, 383, 384, 389-390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 08 жовтня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: