Постанова

Іменем України

21 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 666/214/16-ц

провадження № 61-17117св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - житлово-експлуатаційної контори № 1 Суворовського району м. Херсона,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2017 року у складі судді Прохоренко В. В. та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 26 квітня 2017 року у складі суддів: Семиженка Г. В., Базіль Л. В., Склярської І. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до житлово-експлуатаційної контори № 1 Суворовського району м. Херсона про стягнення заборгованості із заробітної плати.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 02 серпня 2010 року по 24 квітня 2012 року працював робітником сміттєпроводів та двірником прибудинкової території біля п'яти будинків на площі 4 500 кв. м у відповідача, в порушення статті 2 КЗпП України трудовий договір між ними укладено не було, із штатним розкладом він не ознайомлювався, крім того, при його звільненні відповідачем у трудовій книжці було зазначено лише посаду робітника сміттєпроводів, наказами відповідача було знято нарахування коефіцієнтів до його окладу та зменшено на 2,5 години його робочий час. Він отримував заробітну плату 1 300 грн замість належної 7 400 грн, яку потрібно платити прибиральнику сміттєпроводів і та двірнику будинків з прибудинковою територією 4 500 кв. м. Таким чином, при звільненні з ним не проведено належного розрахунку, тому просив змінити запис у трудовій книжці із зазначенням посади робочого сміттєпроводів та двірника із укладенням трудового договору та стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати, компенсацію за невикористану щорічну відпустку у зв'язку із скороченням штату, одноразову допомогу по безробіттю, моральні та матеріальні збитки, інфляційні втрати в розмірі 276 930 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що із наданих відповідачем відомостей за час роботи позивача йому заробітна плата нараховувалася відповідно до штатного розпису і відпрацьованого часу та виплачена повністю на час звільнення. Безпідставними є доводи позивача щодо розміру його щомісячної заробітної плати та її невиплати протягом 21 місяця, оскільки доказів на підтвердження визначеного трудовим договором щомісячного розміру заробітної плати в сумі 7 400 грн позивачем до суду не надано, а посилання як на підтвердження розміру щомісячної заробітної плати на тарифи, які визначені для оплати мешканцями будинків послуг з обслуговування будинків та прибудинкової території, не ґрунтується на законі, суперечить трудовому договору та штатному розпису, який є внутрішнім нормативно-правовим документом підприємства, що, в тому числі, закріплює місячний фонд заробітної плати і встановлює розмір заробітної плати щодо конкретної посади (професії).

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 26 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивач з 02 серпня 2010 року за його заявою та у відповідності до наказу відповідача був прийнятий на посаду робітника сміттєпроводів, 24 квітня 2012 року звільнений у зв'язку із скороченням штату з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку, тому твердження позивача про те, що між сторонами не було укладено трудового договору, не відповідає обставинам справи. Позивач працював у відповідача та отримував заробітну плату у відповідності до штатного розпису та окладу з урахуванням чинних наказів відповідача щодо режиму праці підприємства у певний період, рішенням Дніпровського районного суду міста Херсона від 06 лютого 2012 року у іншій справі за позовом ОСОБА_4. до начальника житлово-експлуатаційної контори № 1 Суворовського району м. Херсона ОСОБА_5 про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з серпня 2010 року по серпень 2011 року та відшкодування моральної шкоди відмовлено за необґрунтованістю.

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся із касаційною скаргою на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 26 квітня 2017 року, в якій просив скасувати вказані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що судами порушені статті 2, 9, 48, 95 КЗпП України, не враховано, що роботодавець зобов'язаний виплачувати працівникам, прийнятим на роботу на 0,5 ставки, заробітну плату у розмірі, не меншому від мінімальної заробітної плати. З ним не було укладено трудового договору про роботу двірником прибудинкової території, яку він паралельно виконував, проте не отримував за неї платні.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

За положеннями статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суди встановили, що згідно наказу № 40-к від 27 липня 2010 року ОСОБА_4 було прийнято на роботу в житлово-експлуатаційну контору № 1 Суворовського району м. Херсона із 02 серпня 2010 року на посаду робітника сміттєпроводів з виплатою відповідно штатного розкладу.

Згідно штатного розкладу житлово-експлуатаційної контори № 1 Суворовського району м. Херсона на 2010 рік з липня 2010 року оклад робітника сміттєпроводів становив 1 021 грн, з жовтня 2010 року - 1 043 грн, з січня 2011 року - 1 129 грн, з квітня 2011 року - 1 152 грн.

Згідно наказів про встановлення неповного робочого тижня від 30 березня 2011 року № 16 на підприємстві встановлено неповний робочий тиждень з 01 квітня по 31 травня 2011 року; наказом № 28 від 23 травня 2011 року - неповний робочий тиждень із 01 червня 2011 року по 31 серпня 2011 року; наказом № 35 від 22 серпня 2011 року - неповний робочий тиждень із 01 вересня 2011 року по 31 січня 2012 року.

Наказом № 12-к від 24 квітня 2012 року ОСОБА_4 звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників із виплатою вихідної допомоги.

Відповідно до положень статей 21, 24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі, з оформленням наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно до статті 92 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, які власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових костей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Частиною першою статті 97 КЗпП України встановлено, що оплата праці працівникам на підприємствах, в установах і організаціях здійснюється за погодинною відрядною або іншими системами оплати праці. Оплати може проводитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форма оплати і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших і заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Встановивши із доказів у справі, які оцінено згідно вимог процесуального закону, що заробітна плата позивачу нараховувалася відповідно до штатного розпису і відпрацьованого часу, тобто, відповідно до умов трудового договору, на які погодився ОСОБА_4 при прийнятті на роботу, суди дійшли обґрунтованого висновку про безпідставність заявленого позову.

ОСОБА_4 продовжував роботу на умовах неповного робочого тижня та зміну істотних умов праці не оспорював, а тому відсутні підстави для оплати його праці за повний робочий тиждень.

При прийнятті на посаду робітника сміттєпроводів сторонами було обумовлено та узгоджено трудову функцію позивача, ОСОБА_4 погодився із умовами праці, а тому доводи касаційної скарги про відсутність документального оформлення його роботи на посаді двірника є необґрунтованими.

Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв