Справа № 2-15/2003
Провадження № 22-ц/779/826/2018
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.,

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Яремчанського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Верховинського районного суду від 15 травня 2018 року у складі судді Бучинського А.Б., постановлену у смт. Верховина, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Верховинського районного суду від 15 травня 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Яремчанського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області в частині прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження №52821518 від 28 лютого 2018 року відмовлено.

В апеляційній скарзі на дану ухвалу ОСОБА_2 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Зазначає, що підставою для закінчення виконавчого провадження став факт прийняття боржником у виконавчому провадженні Татарівською сільською радою рішення про закриття новооблаштованого кладовища на території гаражів. Однак таке рішення по змісту вимоги Верховинського районного суду викладеній у рішенні від 26 грудня 2003 року є невірним виконанням. Рішенням суду Татарівську сільську раду було зобовязано не винести рішення про закриття новооблаштованого кладовища на території гаражів, а закрити новооблаштоване кладовище на території гаражів.

Також невірним є висновок суду, щодо ненадання доказів, що оскаржуваною постановою порушуються його права, оскільки рішенням Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_2 проти України» встановлено такий факт, у тому числі, невиконанням ухваленого на його користь рішення Верховинського районного суду про зобовязання Татарівської сільської ради закрити новооблаштоване кладовище на території гаражів.

Вважає, що поняття «закриття кладовища» це процес, який складається із наступних етапів: 1) прийняття рішення про закриття кладовища; 2) встановлення охорони закритого кладовища для недопущення на ньому захоронень; 3) виділення земельної ділянки для облаштування іншого кладовища; 4) виготовлення визначеної законом технічної документації для функціонування іншого кладовища; 5) інформування мешканців населеного пункту про закриття одного кладовища і зазначення точного місця іншого кладовища, замість закритого, на якому слід проводити захоронення. На момент винесення постанови державним виконавцем про закінчення виконавчого провадження усіх згаданих пяти необхідних складових закриття кладовища не було, а тому рішення суду про обовязок закриття новооблаштованого кладовища на території гаражів на цей момент не виконано.

У звязку з наведеним, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з вищенаведених підстав.

Представники Яремчанського міського відділу ДВС ОСОБА_4 та ОСОБА_5 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що на момент винесення оскаржуваної постанови, рішення Верховинського районного суду від 26 грудня 2003 року в частині покладення обовязку на Татарівську сільську раду закрити новооблаштоване кладовище на території гаражів було виконано в повному обсязі, крім того, скаржником не доведено порушення його прав оскаржуваною постановою.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається з оглянутої у судовому засіданні цивільної справи № 2-15/2003 рішенням Верховинського районного суду від 26 грудня 2003 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Визнано незаконним рішення сесії сільської ради від 03 липня 2003 року в частині затвердження генерального плану забудови села, генеральний план забудови села в частині віднесення самовільно облаштованого кладовища на території колишніх гаражів Ворохтянського лісокомбінату, як існуючого, рішення архітектурно містобудівної ради управління містобудування та архітектури від 13 березня 2003 року в частині погодження генерального плану забудови території села Татарів, зобовязано сільську раду закрити новооблаштоване кладовище. Стягнуто з Татарівської сільської ради в користь ОСОБА_2 25 000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2004 року, яка залишена без змін ухвалою Верховного Суду України від 09 жовтня 2006 року рішення Верховинського районного суду від 26 грудня 2003 року змінено, в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення з Татарівської сільської ради моральної шкоди відмовлено. В решті рішення залишено без змін.

18 червня 2004 року Верховинським районним судом було видано виконавчий лист за №2-15, зокрема, про зобовязання Татарівської сільської ради закрити новооблаштоване кладовище на території гаражів.

Останньою постановою державного виконавця Гуменюка В.В. від 13 червня 2017 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-15 виданого 18 червня 2004 року Верховинським районним судом про зобовязання Татарівську сільську раду закрити новооблаштоване кладовище на території гаражів закінчено (а.с. 61).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року постанову державного виконавця від 13 червня 2017 року визнано протиправною та скасовано (а.с. 9-13) з підстав невідповідності закону виду акту, яким виконано рішення суду, оскільки замість акту органу місцевого самоврядування, було винесено розпорядження сільського голови.

Постановою державного виконавця від 08 грудня 2017 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-15 виданого 18 червня 2004 року Верховинським районним судом про зобовязання Татарівську сільську раду закрити новооблаштоване кладовище на території гаражів відновлено (а.с. 51).

На виконання вимог державного виконавця щодо виконання рішення суду, рішенням Татарівської сільської ради №118-27/2018 від 13 лютого 2018 року вирішено закрити новооблаштоване кладовище на території гаражів, контроль за виконанням даного рішення залишено за сільським головою, постійною депутатською комісією з розгляду земельних питань, містобудування і екології та комісією з благоустрою населеного пункту села Татарів (а.с. 47).

Актом державного виконавця від 23 лютого 2018 року встановлено, що при виїзді в село Татарів о 14 годині 20 хвилин встановлено, що рішення суду виконано в повному обсязі, що підтверджується рішенням двадцять сьомої сесії сьомого скликання Татарівської сільської ради №118-27/2018 від 13 лютого 2018 року (а.с. 45).

Постановою державного виконавця Гуменюка В.В. від 28 лютого 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-15 виданого 18 червня 2004 року Верховинським районним судом про зобовязання Татарівської сільської ради закрити новооблаштоване кладовище на території гаражів закінчено у звязку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 44).

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про поховання та похоронну справу» (далі Закону) поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також субєктів господарювання, спрямована, зокрема, на: створення та експлуатацію обєктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих (далі - померлих).

Згідно ст. 2 Закону кладовище - відведена в установленому законом порядку земельна ділянка з облаштованими могилами та/або побудованими крематоріями, колумбаріями чи іншими будівлями та спорудами, призначеними для організації поховання та утримання місць поховань.

Відповідно до ст.ст. 23-28 цього Закону для розміщення місця поховання рішенням уповноваженого органу в установленому законом порядку відповідному спеціалізованому комунальному підприємству, установі, організації в постійне користування надається земельна ділянка.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад забезпечують планування та впорядкування території місць поховання згідно з генеральними планами забудови відповідних населених пунктів та іншої містобудівної документації з дотриманням обовязкових містобудівних, екологічних та санітарно-гігієнічних вимог.

Порядок функціонування місць поховань визначається виконавчим органом сільської, селищної, міської ради.

Орган місцевого самоврядування може прийняти рішення про часткове або повне припинення поховання померлих (закриття) кладовища в разі, якщо на території кладовища немає вільних місць для облаштування нових могил (колумбарних ніш), а поховання померлих можливе лише на місцях родинного поховання або шляхом підпоховання в могилах за згодою користувачів місць поховання відповідно до статті 25 цього Закону.

Поховання померлих здійснюється з дотриманням вимог санітарно-епідеміологічного законодавства.

Кожне поховання та перепоховання померлих реєструється спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі реєстрації поховань померлих, форма якої встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

У разі ліквідації кладовища книга реєстрації поховань померлих передається на зберігання до архіву органу місцевого самоврядування.

Землі, на яких розташовані місця поховання, є обєктами права комунальної власності і не підлягають приватизації або передачі в оренду.

На території місця поховання не можуть бути розташовані обєкти іншої, крім комунальної форми власності, за винятком випадків, передбачених статтею 29 цього Закону.

Таким чином, за змістом наведених норм, орган місцевого самоврядування та його виконавчі органи на відповідній території в повній мірі забезпечують планування та впорядкування території місць поховання з дотриманням обовязкових містобудівних, екологічних та санітарно-гігієнічних вимог і визначають порядок функціонування місць поховань.

При цьому, даний закон передбачає випадки припинення здійснення поховань, як поняття закриття кладовища.

Аналізуючи в сукупності норми даного закону, слід прийти до висновку, що орган місцевого самоврядування в повному обсязі забезпечує на місці планування та впорядкування території місць поховання і організацію похоронної діяльності.

Згідно ч. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

В спірному випадку, рішенням Верховинського районного суду від 26 грудня 2003 року, окрім іншого та у взаємозвязку, - визнано незаконним генеральний план забудови території с. Татарів в частині віднесення самовільно облаштованого кладовища на території колишніх гаражів ВЛК як існуючого, визнано незаконним рішення архітектурно-містобудівельної ради в частині погодження генерального плану та зобовязано Татарівську сільську раду закрити новооблаштоване кладовище на території гаражів.

Рішення в цій частині, зокрема, предявлено до виконання. Його виконання здійснюється з 2004 року.

Внаслідок ухилення боржника від виконання судового рішення у 2005 році стягувач звернувся до Європейського Суду з прав людини.

Рішенням Європейського Суду з прав людини від 04 вересня 2014 року у даній справі в розділі С. Дотримання статті 8 судом вказано, що державні органи влади, відповідальні за управління та утримання кладовища, відповідно до законодавства не в змозі поважати і повністю ввести в дію остаточне і обовязкове рішення від 26 грудня 2003 року, прийняте Верховинським судом, затверджене апеляційним судом та Верховним судом, відповідно до якого Татарівська сільська рада була змушена закрити кладовище. Це рішення залишається невиконаним до сьогоднішнього дня і члени Татарівської сільської ради, в ряді випадків відмовилися прийняти рішення відповідно до цього рішення.

В ході виконавчого провадження після ряду судових проваджень повязаних з виконанням спірного рішення суду, 23 лютого 2018 року Татарівська сільська рада на виконання рішення суду прийняла рішення, - закрити новооблаштоване кладовище на території гаражів.

Як зазначалося вище, згідно Закону України «Про поховання та похоронну справу» орган місцевого самоврядування повністю визначає і забезпечує процедуру поховань, а в ст. 23 Закону передбачено право припинити поховання - закрити кладовище, тобто закриття кладовища виходячи зі змісту повноважень органу місцевого самоврядування визначених даним законом передбачає комплекс заходів спрямованих на припинення поховань.

Оскаржуваною постановою від 28 лютого 2018 року державний виконавець прийшов до висновку про наявність повного та фактичного виконання судового рішення виходячи з того, що Татарівська сільська рада сесійно ухвалила рішення про закриття спірного кладовища.

Однак рішення сесії не містить жодного заходу чи передбачуваної дії спрямованих на припинення поховань, - як закриття кладовища в розумінні даного закону. А зважаючи на зміст судового рішення у взаємозвязку із іншими вирішеними позовними вимогами, порядок закриття кладовища боржником визначений не був.

Крім того, державним виконавцем було здійснено вихід на місце та складено Акт від 23 лютого 2018 року в якому зазначено, що о 14 год 20 хв встановлено, що рішення суду виконано в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду державний виконавець пояснив, що того дня він дійсно виходив на місце і перевірив, що поховання на спірному кладовищі не здійснюються, оскільки на той час поховання не здійснювалися.

Проте як повідомив апелянт та не спростував державний виконавець, поховання на кладовищі на місці гаражів продовжують здійснюватися.

Закриваючи виконавче провадження, державний виконавець формально обмежився наявністю рішення сесії про закриття кладовища, не врахувавши положень ст. 27 Закону України «Про поховання та похоронну справу», якою передбачено, що кожне поховання та перепоховання померлих реєструється виконавчим органом сільської ради у книзі реєстрації поховань померлих.

Також згідно пункту 2.11 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України 19 листопада 2003 N 193, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 вересня 2004 року за N 1113/9712 кожне поховання та перепоховання реєструється в спеціальній Книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян (далі - Книга реєстрації), форму якої наведено в додатку 1.

Книга реєстрації має бути прошнурованою, пронумерованою та скріпленою печаткою. Після здійснення поховання Виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобовязання поховати померлого, як користувачу місця поховання видається відповідне свідоцтво про поховання, яке дає право на встановлення намогильної споруди в межах могили, вирішення питання про проведення підпоховання, облаштування місця поховання, здійснення інших дій, які не суперечать чинному законодавству.

Однак зазначені обставини державний виконавець не перевірив.

Правом подання заяви про розяснення рішення суду, державний виконавець не скористався.

Колегія суддів приходить до висновку, що факти встановлені державним виконавцем, не засвідчували на момент винесення постанови про наявність достатніх підстав для закінчення виконавчого провадження.

У звязку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу Верховинського районного суду від 15 травня 2018 року слід скасувати та винести нове рішення, яким скаргу ОСОБА_2 задоволити, визнати дії головного державного виконавця Яремчанського міського відділу ДВС ОСОБА_4 неправомірними, постанову про закінчення виконавчого провадження від 28 лютого 2018 року ВП № 52821518 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-15 виданого 18 червня 2004 року Верховинським районним судом про зобовязання Татарівської сільської ради закрити новооблаштоване кладовище на території гаражів протиправною та скасувати.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Ухвалу Верховинського районного суду від 15 травня 2018 року скасувати та винести нове рішення.

Скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Яремчанського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області задоволити.

Визнати дії головного державного виконавця Яремчанського міського відділу ДВС ОСОБА_4 неправомірними .

Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 28.02.2018 року ВП № 52821518 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-15 виданого 18 червня 2004 року Верховинським районним судом про зобовязання Татарівської сільської ради закрити новооблаштоване кладовище на території гаражів .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 липня 2018 року.

Головуюча Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

ОСОБА_6