Справа № 569/8289/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року м.Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Прокопчук Л.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування. Свій позов обґрунтовує тим, що 08 лютого2016 року вона уклала договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/740552 через Рівненське представництво з відповідачем ОСОБА_3 акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія», який оформлений полісом. 17 грудня 2016 року близько 13 год. 00 хв., на 123 км а/д Городище-Рівне-Старокостянтинів, ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Форд-Фокус», з державним номерним знаком ВК5750АР, рухаючись по другорядній дорозі не надала дорогу автомобілю марки «ВАЗ», з державним номерним знаком ВК8792ВМ, який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. У встановлений законом строк позивач повідомила відповідача про настання страхового випадку, а потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до ПрАТ «УТСК» із заявою про виплату страхового відшкодування, внаслідок настання ДТП, яка сталася 17.12.2016 року. На підставі наданих документів, ПрАТ «УТСК» сплатило на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування (за пошкоджений транспортний засіб) в розмірі 15065 грн. 49 коп. та на користь ОСОБА_5 витрати на лікування та моральну шкоду в загальному розмірі 817,27 грн. Згідно постанови Дубровицького районного суду Рівненської області № 560/1348/16-п від 27 грудня 2016 року позивача ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні вищевказаної ДТП і притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Костопільського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення сум матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області у справі №564/1582/17 від 03.03.2018 року позовні вимоги, зокрема ОСОБА_4, задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь 22967,54 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження під час ДТП, належного їй транспортного засобу, оскільки відповідач лише частково виплатив страхове відшкодування потерпілому, власнику транспортного засобу в розмірі 15065,49 грн. Зазначає, що розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу встановлено Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області у справі №564/1582/17 від 03.03.2018 року на підставі висновку авто товарознавчої експертизи від 15.12.2017 року №3.3-141/17, у розмірі 38033,03 грн. Вказує на те, що така сума матеріального збитку повністю покривається страховою сумою, визначеною у полісі №АЕ/740552 від 08.02.2016 року, яким вона застрахувала свою цивільно-правову відповідальність. Проте відповідач лише частково виконав свої зобовязання по договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і виплатив суму страхового відшкодування у розмірі 15065,49 грн. Різницю у розмірі 22967,54 грн. між виплаченою сумою страхового відшкодування та матеріальним збитком, судом стягнуто з її на користь ОСОБА_4, що стверджується рішенням у справі №564/1582/17 від 03.03.2018 року. Позивач вважає, що у разі задоволення позову потерпілого до неї, як до заподіювача шкоди , в свою чергу вона, як заподіювач шкоди не позбавлена можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою нею укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності з участю її представника.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала повністю, з підстав викладених у позовній заяві, просить суд стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 22967,54 грн. недоплаченої суми страхового відшкодування та понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. Додатково суду пояснила, що не заслуговують на увагу суду доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо неузгодженості суми страхового відшкодування позивачем з МТБСУ, оскільки сума страхового відшкодування не могла бути узгоджена будь яким способом зі страховиком, у звязку з тим, що сума матеріального збитку потерпілому була визначена Костопільським районним судом на підставі висновку експерта та стягнута з позивача на підставі рішення суду від 03.03.2018 року у справі №564/1582/17, яке набрало законної сили і відповідно факти встановлені ним не потребують доказування в ході іншої справи, а відтак сума матеріального збитку, не потребує додаткового узгодження. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду України в постанові від 14.09.2016 року у справі № 6-725цс16 зазначила, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, до початку судового засідання представник відповідача ОСОБА_6 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому не визнає позовні вимоги ОСОБА_2 з тих підстав, що страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника, за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком. Зазначає, що позивачем не погоджено суму страхового відшкодування зі страховиком. Крім того вказує на те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що підтверджують будь-які виплати постраждалій особі в якості відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яка сталася 17.12.2016 року на 123 км а/д Городище Рівне Старокостянтинів. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_1, дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного:

Як було встановлено в судовому засіданні, 08 лютого 2016 року позивач ОСОБА_2 уклала договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/740552 з ОСОБА_3 акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія», який оформлений полісом.

Відповідно до умов полісу №АЕ/740552 (п. 4) страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 50000,00 грн. Розмір франшизи 500 грн. (п. 5 полісу). Строком дії один рік, тобто вказаний договір діяв до 08.02.2017 року.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року N 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Згідно постанови Дубровицького районного суду Рівненської області № 560/1348/16-п від 27 грудня 2016 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні ДТП і притягнуто до адміністративної відповідальності, за ст. 124 КУпАП. Дана дорожньо-транспортна пригода мала місце 17 грудня 2016 року близько 13 год. 00 хв., на 123 км а/д Городище-Рівне-Старокостянтинів, де ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Форд-Фокус», з державним номерним знаком ВК5750АР, рухаючись по другорядній дорозі не надала дорогу автомобілю марки «ВАЗ», з державним номерним знаком ВК8792ВМ, який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

У встановлений законом строк позивач повідомила відповідача про настання страхового випадку, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до ПрАТ «УТСК» із заявою про виплату страхового відшкодування, внаслідок настання ДТП, яка сталася 17.12.2016 року. На підставі наданих документів, ПрАТ «УТСК» сплатило на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування (за пошкоджений транспортний засіб) в розмірі 15065 грн. 49 коп. та на користь ОСОБА_5 витрати на лікування та моральну шкоду в загальному розмірі 817,27 грн., що стверджується поясненнями на позовну заяву ПрАТ «УТСК» та рішенням Костопільського районного суду від 03.03.2018 року у справі №564/1582/17.

Автомобілем марки «ВАЗ», з державним номерним знаком ВК8792ВМ, який належить ОСОБА_4, в момент дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_5, що підтверджується довідкою про ДТП від 17.01.2017 року №826359 та встановлено рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 03.03.2018 року у справі №564/1582/17, яке на сьогодні набрало законної сили.

Із копії рішення Костопільського районного суду Рівненської області у справі №564/1582/17 від 03.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Костопільського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення сум матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області у справі №564/1582/17 від 03.03.2018 року позовні вимоги, ОСОБА_4, задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь 22967,54 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження під час ДТП, належного їй транспортного засобу, оскільки відповідач лише частково виплатив страхове відшкодування власнику транспортного засобу в розмірі 15065,49 грн.

Згідно ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує пятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

Аналогічний розмір страхових сум визначений пункті 4 полісу №АЕ/740552 від 08.02.2016 року.

Приймаючи рішення про стягнення недоплаченої страховиком суми страхового відшкодування Костопільський районний суд Рівненської області виходив з того, що відповідно до висновку експерта від 15 грудня 2017 року № 3.3-141/17 за результатами судової автотоварознавчої експертизи встановлено, що матеріальний збиток завданий власнику наданого на експертизу автомобіля НОМЕР_1, станом на 17 грудня 2016 року складає 38033,03 грн. Даний висновок покладений в основу рішення суду від 03.03.2018 року у справі №564/1582/17 та йому надана судом оцінка як доказу у справі. Учасниками процесу вказаний висновок експерта не оспорювався та не заперечувався.

З наведеного випливає, що сума матеріального збитку у розмірі 38033,03 грн. повністю покривається страховою сумою, визначеною у полісі №АЕ/740552 від 08.02.2016 року, яким позивач застрахувала свою цивільно-правову відповідальність. Проте відповідач лише частково виконав свої зобовязання по договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і виплатив суму страхового відшкодування у розмірі 15065,49 грн. Різницю у розмірі 22967,54 грн. між виплаченою сумою страхового відшкодування та матеріальним збитком, судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, що стверджується рішенням у справі №564/1582/17 від 03.03.2018 року.

Згідно правової позиції Верховного Суду України в постанові від 14.09.2016 року у справі № 6-725цс16 право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Цивільно-правова відповідальність позивача ОСОБА_2 застрахована на підставі укладеного між нею та ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» поліса, згідно з яким передбачено ліміт відповідальності у звязку із заподіянням шкоди майну в розмірі 50 тис. грн., що у свою чергу повністю покриває заявлену до стягнення з ОСОБА_2 суму страхового відшкодування.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 ЦК України та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 11661168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст.ст.3,5 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 2231, 35, 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобовязанні ним є страховик).

Згідно ч.ч.1,4 статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

ОСОБА_7 Верховного Суду виклала висновки про правильне застосування норм права у постанові від 04.07.2018 року, відповідно до яких у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.Крім того суд зазначає, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди.

Не заслуговують на увагу суду доводи відповідача про те, що страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника, за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ), у компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком, виходячи з наступного.

Підстави для відмови в здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені в п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Разом з тим цією нормою не передбачено відмови у виплаті страхового відшкодування в разі неузгодження між страховиком та заявником (потерпілим) розміру страхового відшкодування.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 10.10.2018 року №308/8358/15-ц.

На думку суду є безпідставними твердження відповідача про те, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог є ненадання позивачем суду належних та допустимих доказів, що підтверджують будь-які виплати постраждалій особі в якості відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яка сталася 17.12.2016 року на 123 км а/д Городище Рівне Старокостянтинів, оскільки вони спростовуються письмовими доказами, наявними у матеріалах справи, а саме факт сплати ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_8 моральної шкоди у сумі 2000 грн. стверджується квитанцією від 29.05.2018 року №54 та матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_4 у розмірі 22967,54 грн., стверджується платіжним дорученням від 04.06.2018 року №180805562.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: Рівненська область, м.Дубровиця, вул.Набережна, 28, РНОКПП НОМЕР_2) до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Саксаганського, 77, ) про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування, задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 22967,54 грн. недоплаченої суми страхового відшкодування.

Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_9