РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

при секретарі Смоленської Ю.Ю.,

розглянувши у підготовчому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним посилаючись на ту обставину, що позивачу на праві власності належить 5/6 однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1. 1/3 вказаної квартири належить позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 16.06.1999 року, та 1/2 квартири на підставі Договору дарування від 27 березня 2014 року. При цьому дарувальником за вказаним договором є мати позивача ОСОБА_3, яка також проживає та зареєстрована у вказаній квартирі. При цьому 1/3 квартири належала їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 16.06.1999 року, а 1/6 частину вона отримала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом 26.03.2014 року після смерті батька позивача ОСОБА_4

Іншим спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 на підставі заповіту є відповідач по справі ОСОБА_2, яка належним чином подала відповідну заяву про прийняття Спадщини до Другої Херсонської державної нотаріальної контори, але по сьогоднішній день не оформила свого права власності, не оплатила та не отримала свідоцтво про право на спадщину. Відповідно відповідач має право на 1/6 частину вказаної квартири, але відсутність оформлення такого права дозволяє їй не приймати участі в утриманні майна, нести спільні з іншим власником витрати та не сплачувати встановлені законом платежі/податки.

Відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі та не використовує її іншим чином, її спільне проживання в однокімнатній квартирі разом з позивачем та її матір'ю не можливе, виділення в натурі 1/6 частки з однокімнатної квартири також неможливе, т.я. загальна площа квартири всього 29,7 кв.м., а житлова лише 18,2 кв.м., що є меньшим за норму житлової площі (13,65 кв.м.), встановлену ст. 47 ЖК України на одну особу. У зв'язку з викладеним, позивач звернулась до суду з даним позовом та просить припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/6 частину однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Представник позивача в підготовче засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач в підготовче засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує, зазначила, що згодна на отримання компенсації за 1/6 частину спірної квартири у сумі 18760,00 гривень.

Відповідно до ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 16.06.1999 року Відділу приватизації Херсонського відділення Одеської залізної дороги квартира за адресою: АДРЕСА_3 належить ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Згідно актового запису про смерть №882, зробленого 26.04.2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, ОСОБА_4 помер 25.04.2011 року.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.03.2014 року ОСОБА_3 прийняла у спадщину після смерті ОСОБА_4 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно договору дарування від 27.03.2014 року ОСОБА_3, від імені якої діяв ОСОБА_5, подарувала ОСОБА_1, від імені якої діяв ОСОБА_6, 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3. Згідно договору 1/3 частина зазначеної квартири належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.06.1999 року, інша 1/6 частина зазначеної квартири належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.03.2014 року.

З ОСОБА_6 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права лваності від 27.03.2014 року судом встановлено, що ОСОБА_1 належить 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_3.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних заперечень щодо заявлених позовних вимог, не здобуто таких і в ході судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У відповідності з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Згідно із ст. 155 ЖК УРСР власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Згідно ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч.1ст.365 ЦК України.

Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір грошової компенсації за частку у майні визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.

Згідно висновку про ринкову вартість об'єкта оцінки ТОВ ВКФ "Ізумруд" ринкова варість квартири за адресою: АДРЕСА_3 становить 112560,00 гривень, в тому числі вартість 1/6 частки зазначеної квартири становить 18760,00 гривень.

Згідно квитанції №5327217 від 17.09.2018 року ОСОБА_1 внесено на депозит Херсонського міського суду Херсонської області 18760,00 гривень.

З викладених вище підстав, суд виходить з того, що частка відповідача у майні не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, на виконання вимог ч.2 ст.365 ЦК України позивачем внесена на депозит суду вартість 1/6 частки спірної квартири, що становить 18760,00 гривень, враховуючи згоду відповідача на отримання компенсації вартості 1/6 частки спірної квартири, яка їй належить, суд вважає, що таке припинення не завдасть істотної шкоди ОСОБА_2.

Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, то дана вимога підлягає задоволенню, оскільки відповідач втратила своє право власності на 1/6 частку вказаної квартири.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.4, 5, 247 ч.2, 260, 263-265 ЦПК України; ст.ст.183, 317, 356, 358, 382, 383, 386 ЦК України, ст.155 ЖК УРСР, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/6 частину однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Виплатити ОСОБА_2, ІН:НОМЕР_1, суму вартості 1/6 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, в розмірі 18760,00 гривень, внесену ОСОБА_1 на депозитний рахунок Херсонського міського суду Херсонської області №1110 на підставі квитанції №5327217 від 17.09.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою Херсонського міського суду Херсонської області: https://court.gov.ua/sud2125/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Майдан