АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/1893/17 Номер провадження 22-ц/786/1534/18Головуючий у 1-й інстанції Кулешова Л. В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді:Хіль Л.М.,

Суддів: Абрамова П.С., Карпушина Г.Л.,

Секретар: Гавриленко Л.М.,

За участі:позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 30 березня 2018 року постановлену під головуванням судді Кулешової Л.В. за копіями виділених матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори Шестун Наталії Григорівни, ОСОБА_6, за участю третіх осіб: Приватного підприємства «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», ОСОБА_8, виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, ОСОБА_9, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, а також за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_9, Першої полтавської державної нотаріальної контори, приватного підприємства «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за участю третіх осіб: ОСОБА_8, виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, приватного нотаріуса Чернецької Ірини Павлівни, про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив скасувати свідоцтво за НОМЕР_1 від 06.10.2004 року виданого ОСОБА_2 про право на спадщину за законом, на 1/6 частину будинку А-1 за адресою АДРЕСА_1.; видати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину будинку А-1 за адресою АДРЕСА_1.

28.03.2018 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просив накласти арешт на нерухоме майно відповідача ОСОБА_6, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зупинивши продаж майна.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 30 березня 2018 року клопотання ОСОБА_2про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_6, заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження зазначеного майна.

Копію ухвали направлено для виконання до Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради.

З ухвалою суду першої інстанції про забезпечення позову від 30.03.2018 року не погодилась відповідачка ОСОБА_6, яка у поданій апеляційній скарзі прохає скасувати вказану ухвалу та постановити нову про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що зі змісту ухвали не вбачається в чому саме полягає необхідність у забезпеченні позову та не наведено достатніх причин для вжиття цих заходів.

Крім того, заявлені вимоги не відповідають передбаченим законом можливим видам забезпечення позову.

Також вказує, що місцевим судом не враховано, що виникнення спору між сторонами не є причиною, внаслідок якої невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, зазначає, що позивачу у справі № 554/4404/14-ц вже було відмовлено в заходах забезпечення позову з аналогічних підстав, оскільки майно перебуває у спільному частковому володінню, а тому відчуження майна є неможливим.

16 липня 2018 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволенні, а ухвалу місцевого суду без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що між сторонами виник спір стосовно ? частки будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, місцевий суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову у разі його задоволення може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, оскільки існує імовірність відчуження майна, а саме спірного будинку по АДРЕСА_1 третім особам, що може істотно ускладнити виконання рішення суду.

Апеляційний суд Полтавської області вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз'яснено, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно з п. 4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Октябрського районного суду м. Полтави знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори Шестун Наталії Григорівни, ОСОБА_6, за участю третіх осіб: Приватного підприємства «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», ОСОБА_8, виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради, ОСОБА_9, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, а також за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_9, Першої полтавської державної нотаріальної контори, приватного підприємства «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за участю третіх осіб: ОСОБА_8, виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, приватного нотаріуса Чернецької Ірини Павлівни, про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом.

Таким чином, між сторонами дійсно виник спір стосовно ? частки будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні апеляційного суду встановлено та не заперечувалось сторонами, що власником ? частини спірного домоволодіння є ОСОБА_6

Апеляційним судом також встановлено, що частки у спірному володінні не виділені та порядок користування сторін спірним майном не визначений.

При вжитті заходів забезпечення даного позову, судом першої інстанції обґрунтовано враховано зміст позовних вимог, співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову (пункт 3 і 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у разі вчинення відповідчем дій, спрямованих на відчуження наявного у нього нерухомого майна, це може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач вже звертався з аналогічним позовом до суду і в рамках того позову йому було відмовлено у забезпеченні позову з аналогічних підстав не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звертався до суду з заявою про забезпечення позову у справі № 554/4404/15-ц.

Забезпечення позову стосувалися заборони відповідачам вчиняти будь-які дії , в тому числі шкодити та ламати майно, двері, зривати замки у спірному домоволодінні, наносити позивачеві та членам його родини фізичну, моральну та фінансову шкоду до закінчення розгляду справи, проте доказів які б підтверджували вказані дії заявником надано не було, внаслідок чого йому було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367,368,374 ч.1 п.1, ст. 375,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 30 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді: П.С. Абрамов

Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно:

суддя Л.М. Хіль