Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/306/16-ц
У Х В А Л А

20.12.2018 м. Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Надопта А.А.

секретаря судового засідання Онисько С.С..

представника скаржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Виноградівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаною скаргою.

Вимоги скарги мотивовано тим, що на виконанні Виноградівського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (виконавець п.Вагнер Н.І.), знаходяться матеріали виконавчого провадження №433/11 (номер за ЄДРВП 50857835), які стосуються примусового виконання судового рішення Виноградівського районного суду, з приводу сплати аліментів на утримання дитини.

Стягувачем у виконачому провадженні є ОСОБА_4, а боржником у виконавчому провадженні є: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець с.Новоселиця, вул. Шевченка - 69, Виноградівського району, Закарпатської області, і.к.п.п. 7. Боржник ОСОБА_5, являється інвалідом з дитинства ІІІ групи (протипоказана робота у несприятливих метеоумовах), який отримує щомісячну грошову державну соціальну допомогу.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14.03.2016 року (справа №299/306/16-ц), на боржника ОСОБА_5, покладено обовязок щомісячної сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно до матеріалів виконавчого провадження №433/11 (номер за ЄДРВП 50857835) розрахунком заборгованості, який складений старшим державним виконавцем Вагнер Н.І. станом на 23.03.2017 року, сума заборгованості ОСОБА_5, по сплаті аліментів на утримання свого малолітнього сина ОСОБА_7, складала 29 280, 80 гривень.

Процесуальний обов»язок визначення заборгованості у виконавчому провадженні, має саме державний виконавець як спеціально уповноважена державою особа, в якої на виконанні знаходится виконавчий лист та яка безпосередньо забезпечує належне виконання судового рішення, на завершальній стадії судового процесу. При цьому, стягувач та боржник у виконавчому провадженні, не можуть самостійно визначати факт наявності чи відсутності заборгованості, Закон України Про виконавче провадження не наділяє їх такими правами чи обовязками.

У виконавчому провадженні №433/11 (номер за ЄДРВП 50857835), скаржник вважає за необіхдне зобовязати державного виконавця Вагнер Н.І. (чи особу яка виконує за неї посадові обовязки у разі відсутності останньої), здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів боржником ОСОБА_5М, без урахування заяви стягувачки ОСОБА_4, щодо відсутності заборгованості по сплаті аліментів від 09.06.2017.

Далі представник скаржника зазначає, що Виконавчий лист не виконувався належним чином з 14.04.2016 року, внаслідок чого і виникла заборгованість. Водночас, така заборгованість виникла з вини самого боржника. При цьому, внаслідок неналежного виконання та допущення заборгованості порушились інтереси малолітньої дитини. З моменту прийняття виконавчого листа на виконання (тобто з 14.04.2016 року), перший платіж боржником було здійснено лише 09.06.2017 року ( у розмірі 6 139,65 грн.), що свідчить про байдуже ставлення до виконання судового рішення та аліментного зобовязання. Водночас, заборгованість по сплаті аліментів станом на 23.03.2017 року складала 29 280, 80 гривень. Державний виконавець прийняв платіж на суму 6 139,65 грн., не розяснюючи суми реальної заборгованості стягувачці ОСОБА_4, після чого здійснюючи розрахунки заборгованості не враховує залишок від суми : 29 280, 80 - 6 139,65 = 23 414,15 грн., а тому така має бути стягнута на користь стягувача з боржника ОСОБА_5

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 скаргу підтримав повністю посилаючись на наведені в ній обставини.

Представник відділу ДВС Виноградівського районного управління юстиції в Закарпатській області судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи належним чином був повідомлений, що стверджено розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи, причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні Виноградівського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (виконавець п.Вагнер Н.І.), знаходяться матеріали виконавчого провадження №433/11 (номер за ЄДРВП 50857835), які стосуються примусового виконання судового рішення Виноградівського районного суду, з приводу сплати аліментів на утримання дитини.

Стягувачем у виконачому провадженні є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканка смт.Королево, вул. Центральна 258, Виноградівського району, Закарпатської області, і.к.п.п. .Боржником у виконавчому провадженні є: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець с.Новоселиця, вул. Шевченка - 69, Виноградівського району, Закарпатської області, і.к.п.п. 7.

Боржник ОСОБА_5, являється інвалідом з дитинства ІІІ групи (протипоказана робота у несприятливих метеоумовах), який отримує щомісячну грошову державну соціальну допомогу.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14.03.2016 року (справа №299/306/16-ц), на боржника ОСОБА_5, покладено обовязок щомісячної сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Наявним у матеріалах виконавчого провадження №433/11 (номер за ЄДРВП 50857835) розрахунком заборгованості, який складений старшим державним виконавцем Вагнер Н.І. станом на 23.03.2017 року, сума заборгованості ОСОБА_5, по сплаті аліментів на утримання свого малолітнього сина ОСОБА_7, складала 29 280, 80 гривень.

Станом на час розгляд скарги, відомості про ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4 - 69, Виноградівського району, Закарпатської області внесено до Єдиного реєстру боржників ОСОБА_8 юстиції України, з позначкою Стягнення аліментів.

Як вбачається з письмової відповіді Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області №Т-12/02-22/03/01/531, яку отримано 14.02.2018 року електронною поштою встановлено, що 27.04.2017 державним виконавцем керуючись ст.10 Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про звернення стягнення з пенсії боржника направлено до Управління соціального захисту населення для виконання. При цьому, виконавчий лист передано до виконання 14.04.2016 року, тобто пройшов майже рік.

Як випливає із норм Сімейного кодексу України, судової практики Верховного суду України, заборгованість по сплаті аліментів, повинна вираховуватись виходячи із сум щомісячних платежів. Тобто, орієнтування вирахування заборгованості, повинне виходити із визначення місячної суми боргу (як періодичного платежу) а не самостійно встановленої боржником (як наприклад відбувається в даній ситуації).

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом (стаття 195 Сімейного кодексу України надалі СК). У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ч.ч.1,2 ст.196 СК).

За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобовязаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч.ч.2,3,4,8 ст.71 Закону України Про виконавче провадження).

На допомогу з державного соціального страхування, що виплачується в разі тимчасової непрацездатності та в інших випадках, допомогу по безробіттю та соціальну допомогу інвалідам з дитинства, призначену відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам", стягнення може бути звернено виключно за рішеннями про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також втратою годувальника (ч.1 ст.72 ЗУ Про виконавче провадження).

За викладених обставин, необхідно зробити висновок про те, що процесуальний обов»язок визначення заборгованості у виконавчому провадженні, має саме державний виконавець як спеціально уповноважена державою особа, в якої на виконанні знаходится виконавчий лист та яка безпосередньо забезпечує належне виконання судового рішення, на завершальній стадії судового процесу. При цьому, стягувач та боржник у виконавчому провадженні, не можуть самостійно визначати факт наявності чи відсутності заборгованості, Закон України Про виконавче провадження не наділяє їх такими правами чи обовязками.

Тому, у виконавчому провадженні №433/11 (номер за ЄДРВП 50857835), суд вважає за необіхдне зобовязати державного виконавця Вагнер Н.І. (чи особу яка виконує за неї посадові обовязки у разі відсутності останньої), здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів боржником ОСОБА_5М, без урахування заяви стягувачки ОСОБА_4, щодо відсутності заборгованості по сплаті аліментів від 09.06.2017.

У відповідності до пункту 14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах (надалі Постанова) - ураховуючи, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні розділом VII ЦПК, ні Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" (частина перша статті 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується. При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12) . У зв'язку із цим у разі доведення факту зловживання процесуальними правами чи невиконання обов'язків, передбачених статтею 12 Закону про виконавче провадження, під час здійснення виконавчого провадження зазначене може бути підставою для відповідного реагування, зокрема звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно зі статтею 377-1 ЦПК, пунктом 18 частини третьої статті 11 Закону про виконавче провадження тощо (пункт 3 Постанови). Оскарження стягувачем рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу або керівника вищого в порядку підлеглості органу цієї служби в передбачених Законом про виконавче провадження випадках не може бути підставою для відмови у прийнятті скарги судом, оскільки на ці правовідносини поширюється юрисдикція суду (статті 55,124 Конституції України,частина перша статті 384 ЦПК) - (пункт 11 Постанови).Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК), незалежно від місця виконання судового рішення (пункт 12 Постанови). При виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі статті 52 Закону про виконавче провадження у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення (пункт 23 Постанови).

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч.1 ст.74 ЗУ Про виконавче провадження).

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ч.5 ст.74 ЗУ Про виконавче провадження).

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (пункт 9 частини першої статті 2 ЗУ Про виконавче провадження). Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 ЗУ Про виконавче провадження).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ч.1 ст.447 Цивільного процесуального кодексу України ЦПК).

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК). Скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (п.а ч.1 ст.449 ЦПК).

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань ( ст. 55 Конституції України).

В судовому засіданні встановлено, що Виконавчий лист не виконувався належним чином з 14.04.2016 року, внаслідок чого і виникла заборгованість. Водночас, така заборгованість виникла з вини самого боржника. При цьому, внаслідок неналежного виконання та допущення заборгованості порушились інтереси малолітньої дитини. З моменту прийняття виконавчого листа на виконання (тобто з 14.04.2016 року), перший платіж боржником було здійснено лише 09.06.2017 року (у розмірі 6 139,65 грн.), що свідчить про байдуже ставлення до виконання судового рішення та аліментного зобовязання. Водночас, заборгованість по сплаті аліментів станом на 23.03.2017 року складала 29 280, 80 гривень. Державний виконавець прийняв платіж на суму 6 139,65 грн., не розяснюючи суми реальної заборгованості стягувачці ОСОБА_4, після чого здійснюючи розрахунки заборгованості не враховує залишок від суми : 29 280, 80 - 6 139,65 = 23 414,15 грн., а тому така має бути стягнута на користь стягувача з боржника ОСОБА_5

Крім цього, згідно ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до ст.. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За наведених обставин , суд вважає, що скарга ОСОБА_4 є підставною та обгрнутованою, а тому підлягає до задовлення.

Керуючись ст.ст 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1- задоволити.

Зобовязати старшого державного виконавця Виноградівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_2 (іншого державного виконавця який здійснюватиме виконання виконавчого листа у справі) здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів боржником ОСОБА_5 за період з 11.02.2016 по 09.06.2017 року, включити до суми боргу різницю на загальну суму 23 414,15 грн.

Зобовязати старшого державного виконавця Виноградівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_2 (іншого державного виконавця який здійснюватиме виконання виконавчого листа у справі) здійснити розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів боржником у період з 11.02.2016 по 09.06.2017 року, у відповідності до положень ч.1 ст.196 СК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду, протягом 15 днів з дня її отримання через Виноградівський районний суд.

Текст повної Ухвали виготовлено 29.12.2018 року.

Головуючий ОСОБА_9