АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1215/18Головуючий по 1 інстанції - ОСОБА_1
Категорія: на ухвалу Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Храпка В.Д.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_4 на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно до повноліття дитини.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2018 року у прийнятті заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява про видачу судового наказу суперечить вимогам пунктів 4, 5 статті 161 ЦПК України, тобто заявлено вимогу, не передбачену статтею 161 ЦПК України, а саме законодавством не передбачено стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, за умови не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що судом порушено її права та права її дитини, та не дотримано норми ч. 2 ст. 182 СК України. Зазначає, що заявлені нею вимоги, які викладені з урахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України, жодним чином не суперечать пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України. При цьому вказує, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи, проте судом всупереч основним завданням судочинства не дотримано зазначених норм процесуального законодавства.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пункті 1 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала про відому у задоволенні заяви про видачу судового наказу розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення сторін.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на її користь на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно до повноліття дитини.

Відмовляючи у прийнятті заяви ОСОБА_3 суд виходив з того, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України. Статтею 161 ЦПК України не передбачено стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, за умови не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 1 ст. 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 5 ст. 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Оскільки ОСОБА_3 звернулась із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів за відсутності даних про те, що розмір аліментів буде становити більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та, враховуючи, що вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб ухвала судді про відмову у видачі судового наказу на підставі того, що стаття 161 ЦПК України не передбачає умови «не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку» не відповідає чинному законодавству.

Слід звернути увагу, що частиною 2 статті 182 СК України встановлено мінімальний розмір аліментів, який на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та який гарантовано має застосовуватись до усіх випадків стягнення аліментів, як у наказному, так і у позовному провадженні.

Розмір аліментів встановлений матеріальним законом Сімейним кодексом України, а ЦПК України визначено лише порядок розгляду цивільних справ, проте процесуальний закон не може змінювати розміру аліментів встановленого нормами матеріального права.

За вказаних обставин висновок суду про відмову у видачі судового наказу з підстав відсутності у нормі процесуального закону вказівки на мінімальний розмір аліментів є помилковим.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У звязку із зазначеним апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням матеріалів справи для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2018 року скасувати, матеріали справи направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 липня 2018 року.

Судді: