Ухвала

01 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 307/3549/16-ц

провадження № 61-7980св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Тячівське міжрайонне управління водного господарства,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області

від 31 серпня 2017 року у складі судді Розман М. М. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 02 листопада 2017 року у складі колегії суддів:

Собослой Г. Г., Бисага Т. Ю., Мацунич М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Тячівського міжрайонного управління водного господарства про поновлення на роботі, стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що із 04 березня 2003 року по 15 вересня 2016 року він працював на посаді водія у Тячівському міжрайонному управлінні водного господарства (далі - Тячівське МУВГ), наказом від 25 листопада 2016 року № 150-К його звільнено із займаної посади на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Вважає, що звільнення є незаконним та необґрунтованим, так як його звільнено за прогул 15 вересня 2016 року, проте цього дня працював повний робочий день.

16 вересня 2016 року позивач почував себе недобре, тому звернувся до лікаря за межами області, а 17 вересня 2016 року цінним листом направив заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати. 19 вересня 2016 року на прийомі у лікаря дізнався про необхідність хірургічного втручання, а тому просив у заяві надати відпустку із 20 вересня 2016 року. Після цього направив рекомендованим листом із повідомленням заяву про звільнення за власним бажанням, оскільки стан його здоров'я не дозволяє у подальшому виконувати обов'язки водія. Про стан його здоров'я свідчать записи лікарів у амбулаторній карті та довідці від лікаря.

Крім того, зазначає, що на цьому підприємстві працював більше 13 років, жодного разу не мав догани, та вважав, що перед виходом на пенсію, зможе вирішити проблеми із здоров'ям, звільнившись за власним бажанням.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив поновити його на посаді водія Тячівського МУВГ і стягнути із відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 жовтня 2015 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 серпня

2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач обґрунтовано звільнив позивача з роботи за прогули, а тому відсутні підстави для його поновлення.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 02 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 серпня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, визнав їх законними та обґрунтованими, постановленими з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У грудні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 02 листопада

2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не дотримано вимог КЗпП України, а саме статті 43, що є недопустимим, при цьому не досліджено жодного доказу на підтвердження обставин, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п'ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_4 до Тячівського міжрайонного управління водного господарства про поновлення на роботі, стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 02 листопада 2017 року призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик