Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 454/3304/14-ц

провадження № 61-18124св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Фермерське господарство «Бурка В. В.»,

відповідач - Генеральна прокуратура України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В. В.» на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 січня 2017 року у складі судді Левика Я. А.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Фермерське господарство «Бурка В. В.»(далі - ФГ «Бурка В. В.») звернулося до суду з позовом до Генеральної прокуратури України про відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 05 травня 2014 року позивач направив на адресу Генеральної прокуратури України заяву про вчинення злочину суддями Вищого господарського суду України: Капацин Н. В., Вовк І. В., Кривда В. С. Позивач отримав від відповідача копію супровідного листа про направлення його заяви для вирішення до прокуратури міста Києва. Генеральною прокуратурою України не внесено відомостей за заявою ФГ «Бурка В. В.» до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не визнано його потерпілим, чим порушено норми Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Враховуючи зазначене, ФГ «Бурка В. В.» звернулося до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, просило стягнути з відповідача на користь ФГ «Бурка В. В.» 1 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями Генеральної прокуратури України під час розгляду заяви позивача про кримінальне правопорушення від 05 травня 2014 року, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року в позові відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року апеляційну скаргу ФГ «Бурка В. В.» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року залишено без руху для усунення її недоліків, зокрема запропоновано сплатити судовий збір.

У вказаний строк ФГ «Бурка В. В.» вимоги ухвали не виконано, недоліки скарги не усунуто.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року у задоволенні клопотання ФГ «Бурка В. В.» про продовження строку виконання ухвали Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року відмовлено та повторно запропоновано сплатити судовий збір, зазначивши його розмір, реквізити та порядок сплати.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17 січня 2017 року у задоволенні клопотання ФГ «Бурка В. В.» про продовження строку виконання ухвали Апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року відмовлено. Апеляційну скаргу ФГ «Бурка В. В.» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику у зв'язку з неусуненням недоліків, а саме: несплатою судового збору.

19 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану цивільну справу призначено до судового розгляду.

18 квітня 2018 року зазначену справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі ФГ «Бурка В. В.» просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 січня 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції порушено статті 8, 40, 55, 56, 124 Конституції України, статті 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частину другу статті 3 Закону України «Про судовий збір», частину третю статті 61 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 № 1618-IV (далі - ЦПК України 2004 року). Суд апеляційної інстанції не врахував ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2013 року у справі №6-43845, положення якої необхідно розуміти так, що позивачі, які звільнені від сплати судового збору при поданні окремих позовів, та певні категорії осіб, незалежно від категорії позову, звільняються не лише від сплати судового збору за подання позову, а й за подання апеляційних і касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України. Апеляційний суд не звернув уваги на рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року №15-рп, постанову Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9.

У запереченні на касаційну скаргу ФГ «Бурка В. В.» представник Генеральної прокуратури України зазначив, що судом апеляційної інстанції правильно застосовано правові норми та надано належну оцінку обставинам справи. З урахуванням змісту статей 1, 2, 3 Закону України «Про судовий збір» суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що пункт 13 частини другої статті 3 вказаного Закону застосовується виключно при поданні позовної заяви, а не апеляційної та касаційної скарг на судові рішення.

З урахуванням статті 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач звільняється від сплати судового збору лише за наявності передбачених законом підстав та за умови їх підтвердження належними доказами. ФГ «Бурка В. В.» не довів наявність жодної з підстав виникнення права на відшкодування шкоди. Клопотання про відстрочення або розстрочення судового збору, зменшення його розміру, звільнення від його сплати відповідно до статті 82 ЦПК України 2004 року позивач не заявляв.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та зміст ухваленого судового рішення, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у листопаді 2014 року ФГ «Бурка В. В.» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з Генеральної прокуратури України 1 000 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 05 травня 2014 року представник ФГ «Бурка В. В.», Бурка Валерій Володимирович, направив на адресу Генеральної прокуратури України заяву про вчинення злочину суддями Вищого господарського суду України, яка супровідним листом направлена до прокуратури міста Києва.

Відповідач не вніс відомості згідно із зазначеною заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не визнав його потерпілим, чим порушив вимоги КПК України та завдав ФГ «Бурка В. В.» моральну шкоду.

Постановляючи ухвалу про визнання апеляційної скарги ФГ «Бурка В. В.» неподаною та повертаючи її заявнику, суд апеляційної інстанції вказав, що в ухвалах Апеляційного суду Львівської області від 05 грудня 2016 року та 22 грудня 2016 року чітко зазначено суму судового збору, порядок його оплати, реквізити та норми Конституції України, якими врегульовано питання, що порушуються.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що ФГ «Бурка В. В.»не виконало вимоги ухвали Апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року ані протягом п'яти днів з дня отримання копії зазначеної ухвали (10 січня 2017 року), ані на час розгляду вказаної апеляційної скарги. Недоліки апеляційної скарги заявником не усунуто, а саме: судовий збір ним не сплачено.

У зв'язку з цим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що зазначену апеляційну скаргу необхідно вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

Отже, статтею 3 Закону України «Про судовий збір» визначено об'єкти справляння судового збору.

Згідно з положеннями пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставки судового збору.

Із урахуванням засад справляння судового збору, а також системного аналізу зазначених вище положень Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд дійшов висновку, що позивачі, які звільнені від сплати судового збору при поданні окремих позовів, звільняються від сплати судового збору за подання апеляційних і касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами.

У вказаній справі при зверненні до суду ФГ «Бурка В. В.» із позовом до Генеральної прокуратури України про відшкодування моральної шкоди позивач звільнений від оплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

У порушення норм процесуального права апеляційний суд не взяв до уваги доводи та аргументи апеляційної скарги та дійшов помилкового висновку про необхідність сплати заявником судового збору, отже, не забезпечив заявнику доступ до суду.

Оскільки оскаржувану ухвалу постановлено із порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В. В.» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17 січня 2017 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
О. В. Ступак
Г. І. Усик