ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/3263/17 Головуючий суддя І інстанції Якименко Л.О.
Провадження № 22-ц/818/587/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із земельних правовідносин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - ОСОБА_1,ОСОБА_2,

за участю секретаря : Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3- ОСОБА_4 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 червня 2018 року в складі головуючого судді Якименко Л.О. по цивільній справі за позовом заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі: Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція», до ОСОБА_5 районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання незаконним та скасування розпорядження голови ОСОБА_5 районної державної адміністрації від 07.04.2009 року № 318 «Про передачу земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства», про визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку, про витребування земельних ділянок на користь держави,

встановив:

05 жовтня 2017 року Заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі: Державного агенства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, в якому просить визнати незаконним та скасувати розпорядження голови ОСОБА_5 районної державної адміністрації від 07.04.2009 року № 318 «Про передачу земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11»; визнати недійсними та скасувати державні акти на право власності на земельну ділянку: серії ЯЕ № 492928, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області 07.07.2009 року за № 24; серії ЯЕ № 492929, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області 03.07.2009 року за № 20; серії ЯЕ № 492930, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області 03.07.2009 року за № 22; серії ЯЕ № 492931, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області 03.07.2009 року за № 23; серії ЯЕ № 492932, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області 03.07.2009 року за № 19; витребувати з володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь держави в особі Державного агенства лісових ресурсів земельні ділянки площею по 2 га, які розташовані на території Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області вартістю 1333600 грн. кожна з кадастровими номерами :04:003:0152;:04:003:0153;:04:003:0154; :04:003:0155; :04:003:0156.

На обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_5 місцевою прокуратурою 02.06.2017 року внесено відомості до ЄРДР за №0000041 та розпочато досудове розслідування за фактом незаконного виділення земельних ділянок на території Дергачівського району Харківської області, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що розпорядженням голови ОСОБА_5 районної державної адміністрації від 07.04.2009 року №318 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 10 га на території Черкасько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства та передано безоплатно.

На підставі вищевказаного розпорядження громадянам було видано державні акти на право власності на земельні ділянки загальною площею 10 га по 2 га кожному, а саме:

ОСОБА_7 видано державний акт серія ЯЕ № 492928 з кадастровим номером :04:003:0152, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області 07.07.2009 року за № 24;

ОСОБА_8 видано державний акт серія ЯЕ № 492929 з кадастровим номером :04:003:0153, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області 03.07.2009 року за № 20;

ОСОБА_9 видано державний акт серія ЯЕ № 492930 з кадастровим номером :04:003:0154, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області 03.07.2009 року за № 22;

ОСОБА_10 видано державний акт серія ЯЕ № 492931 з кадастровим номером :04:003:0155, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області 03.07.2009 року за № 23;

ОСОБА_11 видано державний акт серія ЯЕ № 492932 з кадастровим номером :04:003:0156, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області 03.07.2009 року за № 19.

Разом з цим, вказане розпорядження ОСОБА_5 районної державної адміністрації щодо надання земельних ділянок у власність ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 прийнято у порушення вимог ст.ст. 20, 116, 149 Земельного кодексу України, ст. 5 Лісового кодексу України, розпорядження Кабінету міністрів України №610-р від 10.04.2008 року.

Земельні ділянки, загальною площею 10 га (кадастрові номера :04:003:0152; :04:003:0153; :04:003:0154; :04:003:0155; :04:003:0156), які згідно спірного розпорядження ОСОБА_5 районної державної адміністрації Харківської області передані у власність ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 відносяться до земель лісогосподарського призначення.

Відповідно до листа ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» від 26.04.2017 року №107/02, вказані земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:0152; :04:003:0153; :04:003:0154; :04:003:0155; :04:003:0156 знаходяться на території земель держлісгоспу, а саме Південного лісництва у кварталі 97, виділи 6, 7, 8, 9 та будь-якої згоди ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» або попередник Данилівський дослідний держлісгосп не надавали.

Наведене підтверджується також листом ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» від 11.04.2017 року №187, яким проведено геодезичне дослідження вказаних земельних ділянок з кадастровими номерами :04:003:0152; :04:003:0153; :04:003:0154; :04:003:0155; :04:003:0156 загальною площею 10 га, що розташована на території Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, знаходяться в межах земель лісогосподарського призначення ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», а саме знаходиться в межах кварталу 97, Південного лісництва, виділ 6, 7, 8, 9 згідно-картографічних матеріалів базового лісовпорядкування 2013 року.

ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» має право постійного користування зазначеними земельними ділянками.

Харківським державним проектно-вишукувальним інститутом агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпроагроліс» 17.05.2017 року за №А-10-51 надано інформацію, що відповідно до геодезичної зйомки, виконаної ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:0152; :04:003:0153; :04:003:0154; :04:003:0155; :04:003:0156 розташовані на території державного лісового фонду.

Таким чином, спірне розпорядження ОСОБА_5 районної державної адміністрації Харківської області щодо надання спірних земельних ділянок у власність ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 прийняте всупереч вимогам ст.ст. 19, 20, 149 Земельного кодексу України за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України щодо вилучення із постійного користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» спірних земельних ділянок та без попередньої зміни цільового призначення земельних ділянок.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 31.08.2017 року ? частка земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0152 на підставі договору купівлі-продажу №3034 від 08.08.2009 року зареєстрована за ОСОБА_6 та ? частка за ОСОБА_3

31.08.2017 року ? частка земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0153 на підставі договору купівлі-продажу №3030 від 31.08.2009 року зареєстрована за ОСОБА_6 та ? частка за ОСОБА_3

31.08.2017 року ? частка земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0154 на підставі договору купівлі-продажу №3047 від 08.08.2009 року зареєстрована за ОСОБА_6 та ? частка за ОСОБА_3

31.08.2017 року ? частка земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0155 на підставі договору купівлі-продажу №3039 від 08.08.2009 року зареєстрована за ОСОБА_6 та ? частка за ОСОБА_3

31.08.2017 року ? частка земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0156 на підставі договору купівлі-продажу №3043 від 08.08.2009 року зареєстрована за ОСОБА_6 та ? частка за ОСОБА_3

Ураховуючи, що спірні земельні ділянки вибули з володіння держави всупереч вимогам законодавства, волі власника та постійного користувача ділянки, тому незаконно відчужене майно підлягає поверненню його власнику.

З огляду на викладене, оскільки розпорядження голови ОСОБА_5 районної державної адміністрації від 07.04.2009 року №318 про передачу земельних ділянок у власність є незаконним, яке слугувало підставою для подальшого оформлення державних актів на право власності на зазначені земельні ділянки серії ЯЕ №492928, ЯЕ №492929, ЯЕ №492930, ЯЕ №492931, ЯЕ №492932, то відповідний державний акт на право власності не відповідає законові та порушує право власності.

Таким чином, необхідно визнати зазначений державний акт недійсним у судовому порядку.

При цьому, Державне агентство лісових ресурсів України, якому належало право розпорядження спірними земельними ділянками, не було стороною договору купівлі-продажу від 08.08.2009 року №3034, від 31.08.2009 року №3030, від 08.08.2009 року №3047, від 08.08.2009 року №3039, від 08.08.2009 року №3043, згоду на відчуження не надавало, у звязку з чим, відповідні земельні ділянки вибули з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Підставою вимог про витребування майна у добросовісного набувача за таких обставин підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 11.02.2015 року по справі №6-1цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів, і згідно з ч. 2 ст. 214 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Застосування вказаного способу захисту порушених інтересів узгоджується також з розясненням, наведеним в пунктах 21-26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав».

Правильне застосування законодавства, його дотримання у цивільних правовідносинах незаперечно становить суспільний інтерес. У даному випадку суспільний інтерес полягає у витребуванні майна на користь Державного агентства лісових ресурсів України відповідно до механізму, встановленого національним законодавством.

Витребування майна у добросовісного набувача на останнього не покладається надмірний тягар, оскільки відповідно до законодавства він має засоби юридичного захисту свого права. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 661 ЦК України, покупець майна може звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу.

Таким чином, гарантії, передбачені ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не порушуються.

З огляду на те, що про зазначені порушення вимог чинного законодавства ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» та Державному агентству лісових ресурсів України стало відомо після порушення кримінального провадження №0000041 від 02.06.2017 року, зокрема, після направлення ОСОБА_5 місцевою прокуратурою відповідного запиту та картографічних матеріалів, висновків щодо накладення земельних ділянок, які перебувають у власності громадян, на землі лісогосподарського призначення, тому строки позовної давності не пропущено.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі №6-1цс15; від 16.04.2014 року у справі №6-146цс13.

Представником ОСОБА_5 районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_12 подано до суду письмові заперечення проти позовної заяви, в яких вона зазначила, що проект оскаржуваного розпорядження голови районної державної адміністрації розроблявся управлінням Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області, про що свідчить пояснювальна записка до проекту розпорядження підготовлена та підписана заступником начальника управління - начальником відділу земельних відносин у ОСОБА_5 районі Харківської області на підставі статей 17, 33, 118, 121 та пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (редакція від 01.05.2009 року). Згідно з проектом зазначеного розпорядження та пояснювальної записки підготовлених управлінням Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області предметом правового регулювання розпорядження були земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які відносились до земель запасу, представлені іншими захисними насадженнями, які перебувають за межами населеного пункту. Інформація про те, що земельні ділянки відносяться до земель лісогосподарського призначення та перебувають на законних підставах у користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» не надавалась. Тому райдержадміністрація не знала і не могла знати про те, що земельні ділянки у відношенні яких було прийнято розпорядження голови райдержадміністрації від 07 квітня 2009 року №318 відносяться до земель лісогосподарського призначення (у разі якщо даний факт матиме підтвердження відповідними документами). На момент видачі розпорядження відповідно до статті 122 Земельного кодексу України (редакція від 01.05.2009 року) розпорядником земельних ділянок сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Дергачівського району була ОСОБА_5 районна державна адміністрація. Відповідно до статті 33 Земельного кодексу України (редакція від 01.05.2009 року), громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Виходячи з вищевикладеного на момент видачі розпорядження голови райдержадміністрації від 19 червня 2009 року №610 «Про передачу земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства громадянам ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 райдержадміністрацією не було порушено вимог чинного законодавства України. ОСОБА_5 райдержадміністрація повністю заперечує проти задоволення позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 подала до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що розпорядженням ОСОБА_5 районної державної адміністрації №318 від 07 квітня 2009 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею у власність із земель запасу на території Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, та передано безоплатно у власність зазначеним громадянам земельні ділянки загальною площею 10 га, в тому числі пасовища 10 га, по 2 га кожному, на території Черкасько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства. В подальшому вказані громадяни отримали державні акти на земельні ділянки. На підставі договорів купівлі-продажу власниками по ? частині кожної земельної ділянки стали відповідачі ОСОБА_13 та ОСОБА_6 Витребування належних на праві власності земельних ділянок у відповідачів порушує їх право власності, набуте відповідно до діючого законодавства України. Статтею 41 Конституції України визначено: ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Тобто ст. 388 ЦК України визначений перелік виняткових умов, за яких майно може бути витребуване. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Власник майна це та особа, яка має законні права володіти, користуватися, розпоряджатися майном, що вибуло до добросовісного відповідача поза волею власника. Тобто звернутися до добросовісного набувача із позовом про витребування майна може тільки неволодіючий власник. До позовної заяви не надано документів, які підтверджують право власності Державного агентства лісових ресурсів України на спірні земельні ділянки. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Щодо добросовісного набувача, то відповідно до п. 10 ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та ч. 5 ст. 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується. Важливим також є питання розмежування поняття добросовісність і недобросовісність набувача. На цьому, зокрема, акцентується увага у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року №24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». В листі зазначено, що під поняттям «знав» слід розуміти не лише безпосередню обізнаність особи у тому, що вона набуває майно у субєкта, який не наділений правом на його відчуження, а й водночас усвідомлення факту порушення своїми діями прав іншої особи. Ст. 388 ЦК України повязує можливість витребування майна у добросовісного набувача, який оплатно придбав майно, із обставинами, за якими майно вибуло до добросовісного набувача поза волею власника. «Поза волею власника» в розумінні вказаної статті означає: майно було загублене власником або особою, якій він передавав майно у володіння, майно було викрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння, майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто позивач власник зобовязаний довести ряд обставин, наявність яких визначить підстави для витребування спірного майна від добросовісного набувача. Крім того, відповідно до ст. 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 3 статті 263 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В звязку з чим представник відповідача ОСОБА_3 просить застосувати позовну давність до позовних вимог та відмовити в задоволені позовних вимог.

Заступник прокурора Харківської області Гончаренко А.М. подав до суду письмову відповідь на відзив представника відповідача ОСОБА_3, в якому зазначив, що не погоджується з наведеними у відзиві доводами. Безпідставними є твердження представника відповідача про відсутність порушеного права власності держави в особі позивачів через відсутність державного акту на право власності і право постійного користування земельною ділянкою, як це визначено ст. 126 Земельного кодексу України. Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України (в редакції на час прийняття оскаржуваного розпорядження) право постійного користування на земельну ділянку дійсно мало бути посвідчене державним актом. Разом з тим, відповідно до вимог п.5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Відповідно до матеріалів лісовпорядкування спірні земельні ділянки перебувають на землях ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» Південного лісництва у кварталі 97, виділи 6, 7, 8, 9, що підтверджується листом ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» від 26.04.2017 року №107/02. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 27.01.2015 року у справі за позовом ТОВ «Віст» до управління Державного комітету України із земельних ресурсів у Вовчанському районі Харківської області, треті особи: ТОВ «Синтез Блеск», ТОВ «Телесенс», ДП «Вовчанське лісове господарство», за участю Харківської міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії та у постанові Верховного Суду України від 22.04.2015 року у справі за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного комітету України із земельних ресурсів, державного підприємства «Макарівське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, фізичних осіб про визнання незаконними і скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на землю та витребування земельної ділянки. Безпідставне твердження представника відповідача про недоведеність прокурором застосування віндикації, оскільки підставами витребування у добросовісного набувача є той факт, що майно вибуло з володіння власника поза його волею. Так, в результаті протиправного набуття третіми особами у вказаній судовій справі права власності на спірні земельні ділянки та у подальшому їх відчуження на користь відповідачів порушено інтереси держави в особі позивачів. Порушені права та інтереси держави підлягають захисту способами, передбаченими ст. 152 ЗК України, з обов'язковим дотриманням норм чинного законодавства. Відповідно до вказаної норми захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення прав юридичних і фізичних осіб, порушених внаслідок прийняття неправомірних рішень, дій чи бездіяльності державних органів або посадових осіб органів місцевого самоврядування. Обраний спосіб захисту в даному випадку спрямований на поновлення порушених прав держави шляхом скасування розпорядження, визнана недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування їх у добросовісних набувачів. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України у постанові від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» такими є правочини, що посягають на суспільні економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч вимог закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею. Незаконне відчуження землі ослаблює економічні основи держави, що у даному випадку потребує прокурорського реагування у межах наданої Конституцією України компетенції. Державний акт про право власності на земельну ділянку є документом, що лише посвідчує право власності (у разі його існування на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування), та сам по собі не може бути підставою виникнення права власності. З огляду на відсутність прийнятого у встановленому законом порядку рішення компетентного органу про передачу земельної ділянки у власність відповідне право третіми особами та відповідачами в силу ст. 122 ЗК України набуте протиправно. Спірні земельні ділянки вибули з володіння держави, як законного власника, не з її волі, за відсутності згоди позивача та прийнятого компетентним органом виконавчої влади рішення про їх передачу в приватну власність. З огляду на те, що спірні земельні ділянки вибули без відповідної правової підстави з власності держави, останні повинні бути повернуті за вимогою власника відповідно до вимог ст. 388 ЦК України. Застосування позовної давності - строк позовної давності обчислюється з часу, коли позивач довідався чи міг довідатись про порушене право, з огляду на що позивач пояснює наступне: в розпорядженні райдержадміністрації, яке є у вільному доступі на інтернет-сайті вказаного органу виконавчої влади, не зазначено. що землі громадянам відводилися за рахунок земель лісогосподарського призначення; земельні ділянки вільні від забудови, до їх використання ніхто не приступав, тому про існування відведення їх у власність фізичним особам, позивач візуально також не міг довідатись; за погодженням щодо вилучення спірних земель до державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» та Державного агентства лісових ресурсів України фізичні особи не зверталися, що підтверджує факт необізнаності позивачів про фактичне вилучення. Встановлення факту вилучення земель лісогосподарського призначення в даному випадку можливе лише шляхом співставленням координат, зазначених у державних актах на право власності на земельні ділянки, землевпорядній документації щодо відведення цих земель, та картографічних матеріалів лісовпорядкування, тобто проведенням геодезичних робіт. Такі роботи проведені у ході досудового розслідування по кримінальному провадженню та з метою встановлення факту наявності згоди на вилучення земель направлено запит постійному користувачу та спеціально уповноваженому у цій сфері органу. Лише у ході розгляду цього запиту Держлісагентство та ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» дізнались про порушене право. Інші загальнодоступні джерела отримання інформації про незаконне вилучення державної власності відсутні. З огляду на те, що про зазначені порушення вимог чинного законодавства та Державному агентству лісових ресурсів України стало відомо після порушення кримінального провадження №0000041 від 02.06.2017 року, зокрема, після направлення ОСОБА_5 місцевою прокуратурою відповідного запиту та картографічних матеріалів, висновків щодо накладення земельних ділянок, які перебувають у власності громадян, на землі лісогосподарського призначення, строки позовної давності не пропущено. Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Разом із цим, право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, а тому положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовується. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05.10.2016 року у справі №3-604гс-16 та у постанові ВССУ від 21.12.2016 року, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

У судовому засіданні представник позивача - прокурор Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_14 позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити.

Представник позивача Державного агентства лісових ресурсів України, яке є правонаступником Державного комітету лісового господарства України, згідно Указу Президента України № 1085/2010 від 09.12.2010 року Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади, в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки.

Представник позивача Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» ОСОБА_15 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх.

Представник відповідача ОСОБА_5 районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_12 в судове засідання не зявилася, згідно наданого суду клопотання просила справу розглядати без участі представника райдержадміністрації, заперечує проти задоволення позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала і просила відмовити в їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а саме через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, тому суд вважає можливим розглядати справу за його відсутності.

Треті особи - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в судове засідання не зявилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, а саме через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18 червня 2018 року позовні вимоги заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі: Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» - задоволено. Визнано недійсним розпорядження голови ОСОБА_5 районної державної адміністрації від 07.04.2009 року № 318 «Про передачу земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11».Визнано недійсними та скасувати державні акти на право власності на земельну ділянку: серії ЯЕ № 492928, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області 07.07.2009 року за № 24; серії ЯЕ № 492929, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області 03.07.2009 року за № 20; серії ЯЕ № 492930, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області 03.07.2009 року за № 22; серії ЯЕ № 492931, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області 03.07.2009 року за № 23; серії ЯЕ № 492932, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області 03.07.2009 року за № 19.Витребувано з володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь держави в особі Державного агенства лісових ресурсів земельні ділянки площею по 2 га, які розташовані на території Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області вартістю 1333600 грн. кожна з кадастровими номерами :04:003:0152; :04:003:0153; :04:003:0154; :04:003:0155; :04:003:0156. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в рівних частинах з кожного судові витрати на користь прокуратури Харківської області в сумі 103220 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.В матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують право власності Державного аганства лісових ресурісв України на спірні земельні ділянки. Суд не надав належної оцінки тому факту, що проект оскаржуваного розпорядження голови районної державної адміністрації розроблявся управлінням Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області, згідно з яким спірні земельні ділянки відносяться до земель запасу, представлені іншими захисними насадженнями, є землями сільськогосподарського призначення, які перебувають за межами населеного пункту. Інформація про те, що земельні ділянки відносяться до земель лісогосподарського призначення та перебувають на законних підставах у користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» не надавалась, тому адміністрація не знала і не могла знати про порушення прав інших осіб при прийнятті розпорядження про передачу вказаних земельу власність громадян.

Вказала, що в матеріалах справи відсутні докази того факту, що ОСОБА_3 набув права власності як недобросовісний набувач, не доведено, що він знав що при придбанні земельних ділянок він порушить права інших осіб.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які зявилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до змісту ст. 116 ЗК України громадяни набувать право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно ч. 1 п. 2 ст. 399 ЦК України право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником або іншою особою.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Отже, виходячи із змісту вказаної норми Конституції України особа може бути позбавлена права власності, лише у випадках передбачених законом, при наявності відповідних правових підстав.

Статтею 378 ЦК України визначено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Спеціальним законом, що регулює земельні правовідносини Україні є Земельний Кодекс України.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава гарантує захист прав на землю, тобто наявних у особи і дійсних прав на землю, зареєстрованих у встановленому законом порядку, а також встановлює способи такого захисту.

Підстави припинення права власності на земельну ділянку визначені ст. 140 ЗК України, відповідно до якої, такими підставами є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Підстави примусового припинення права на земельну ділянку саме у судовому порядку передбачено ст. 143 ЗК України у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) не усунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в терміни, встановлені вказівками спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 8 Лісового Кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням голови ОСОБА_5 районної державної адміністрації від 07.04.2009 року №318 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 10 га на території Черкасько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства та передано безоплатно.

На підставі вищевказаного розпорядження громадянам було видано державні акти на право власності на земельні ділянки загальною площею 10 га по 2 га кожному, а саме:

ОСОБА_7 видано державний акт серія ЯЕ № 492928 з кадастровим номером :04:003:0152, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області 07.07.2009 року за № 24;

ОСОБА_8 видано державний акт серія ЯЕ № 492929 з кадастровим номером :04:003:0153, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області 03.07.2009 року за № 20;

ОСОБА_9 видано державний акт серія ЯЕ № 492930 з кадастровим номером :04:003:0154, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області 03.07.2009 року за № 22;

ОСОБА_10 видано державний акт серія ЯЕ № 492931 з кадастровим номером :04:003:0155, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області 03.07.2009 року за № 23;

ОСОБА_11 видано державний акт серія ЯЕ № 492932 з кадастровим номером :04:003:0156, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у ОСОБА_5 районі Харківської області 03.07.2009 року за № 19.

ОСОБА_5 місцевою прокуратурою 02.06.2017 року внесено відомості до ЄРДР за №0000041 та розпочато досудове розслідування за фактом незаконного виділення земельних ділянок на території Дергачівського району Харківської області, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що земельні ділянки загальною площею 10 га (кадастрові номера :04:003:0152; :04:003:0153; :04:003:0154; :04:003:0155; :04:003:0156), які передані у власність ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 відносяться до земель лісогосподарського призначення.

Відповідно до листа ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» від 26.04.2017 року №107/02, вказані земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:0152; :04:003:0153; :04:003:0154; :04:003:0155; :04:003:0156 знаходяться на території земель держлісгоспу, а саме Південного лісництва у кварталі 97, виділи 6, 7, 8, 9 та будь-якої згоди ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» або попередник Данилівський дослідний держлісгосп не надавали.

Наведене підтверджується також листом ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» від 11.04.2017 року №187, якою проведено геодезичне дослідження вказаних земельних ділянок з кадастровими номерами :04:003:0152; :04:003:0153; :04:003:0154; :04:003:0155; :04:003:0156 загальною площею 10 га, що розташована на території Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, знаходяться в межах земель лісогосподарського призначення ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», а саме знаходиться в межах кварталу 97, Південного лісництва, виділ 6, 7, 8, 9 згідно картографічних матеріалів базового лісовпорядкування 2013 року. (а.с. 35).

Харківським державним проектно-вишукувальним інститутом агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпроагроліс» 17.05.2017 року за №А-10-51 надано інформацію, що відповідно до геодезичної зйомки, виконаної ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:0152; :04:003:0153; :04:003:0154; :04:003:0155; :04:003:0156 розташовані на території державного лісового фонду. (а.с. 17).

Розпорядження ОСОБА_5 районної державної адміністрації Харківської області щодо надання спірних земельних ділянок у власність ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 було прийнято всупереч вимог ст.ст. 19, 20, 149 Земельного кодексу України за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України щодо вилучення із постійного користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» спірних земельних ділянок та без попередньої зміни цільового призначення земельних ділянок.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 31.08.2017 року ? частка земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0152 на підставі договору купівлі-продажу №3034 від 08.08.2009 зареєстрована за ОСОБА_6 та ? частка за ОСОБА_3

31.08.2017 року ? частка земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0153 на підставі договору купівлі-продажу №3030 від 31.08.2009 зареєстрована за ОСОБА_6 та ? частка за ОСОБА_3

31.08.2017 року ? частка земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0154 на підставі договору купівлі-продажу №3047 від 08.08.2009 зареєстрована за ОСОБА_6 та ? частка за ОСОБА_3

31.08.2017 року ? частка земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0155 на підставі договору купівлі-продажу №3039 від 08.08.2009 зареєстрована за ОСОБА_6 та ? частка за ОСОБА_3

31.08.2017 року ? частка земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0156 на підставі договору купівлі-продажу №3043 від 08.08.2009 зареєстрована за ОСОБА_6 та ? частка за ОСОБА_3 (а.с. 37-46).

Виходячи з наведеного суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що спірні земельні ділянки вибули з володіння держави всупереч вимогам законодавства, волі власника та постійного користувача ділянки, тому незаконно відчужене майно підлягає поверненню його власнику.

Розпорядження голови ОСОБА_5 районної державної адміністрації Харківської області від 07.04.2009 року №318 про передачу земельних ділянок у власність громадян є незаконним, однак слугувало підставою для подальшого оформлення державних актів на право власності на зазначені земельні ділянки серії ЯЕ №492928, ЯЕ №492929, ЯЕ №492930, ЯЕ №492931, ЯЕ №492932, то відповідні державні акти на право власності не відповідають законові та порушують право власності.

Відповідно до листа ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» від 26.04.2017 №107/02, вказані земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:0152; :04:003:0153; :04:003:0154; :04:003:0155; :04:003:0156 знаходяться на території земель держлісгоспу, а саме Південного лісництва у кварталі 97, виділи 6, 7, 8, 9 та будь-якої згоди ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» або попередник Данилівський дослідний держлісгосп не надавали.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Державне агентство лісових ресурсів України, якому належало право розпорядження спірними земельними ділянками, не було стороною договорів купівлі-продажу від 08.08.2009 року №3034, від 31.08.2017 року №3030, від 08.08.2009 року №3047, від 08.08.2009 року №3039, від 08.08.2009 року №3043, згоду на відчуження земель не надавало, у звязку з чим, відповідні земельні ділянки вибули з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Застосування вимоги про витребування майна у добросовісного набувача, як способу захисту порушених прав та інтересів, узгоджується з розясненням, наведеним в пунктах 21-26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав».

Верховний Суд України у постанові №6-93цс13 від 23 жовтня 2013 року зазначив, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Правильне застосування законодавства, його дотримання у цивільних правовідносинах незаперечно становить суспільний інтерес. У даному випадку суспільний інтерес полягає у витребуванні майна на користь Державного агентства лісових ресурсів України відповідно до механізму, встановленого національним законодавством.

При витребуванні майна у добросовісного набувача на останнього не покладається надмірний тягар, оскільки відповідно до законодавства він має засоби юридичного захисту свого права. Відповідно до ч. 1 ст. 661 ЦК України, покупець майна може звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлено в три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про

особу, яка його порушила.

Про порушення вищевказаних вимог чинного законодавства стало відомо позивачам після порушення кримінального провадження №0000041 від 02.06.2017 року, а саме після направлення ОСОБА_5 місцевою прокуратурою відповідного запиту та картографічних матеріалів, висновків щодо накладення земельних ділянок, які перебувають у власності громадян, на землі лісогосподарського призначення, тому суд вважає, що строки позовної давності не пропущено.

Перебіг позовної давності починається з того часу, коли відповідна установа, яка представляє державу у спірних правовідносинах, у даному випадку - Державне агентство лісових ресурсів України, Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція», дізнався про таке порушення, що відбулося в межах трирічного строку до звернення прокурора з цим позовом, що відповідає вимогам закону та узгоджується з правовим висновком, який викладено у постанові ВС від 12.04.2018 у справі №369/6772/15-ц та у постанові від 22.05.2018 Великої Палати ВС у справі №469/1203/15-ц.

Доводи скарги про недоведеність володіння державною спірними земельними ділянками спростовуються наданими позивачем документами: лісовпорядного планшету № 2, таблицею геоданих спірних земельних ділянок, схемою розташування земельних ділянок та викопіюванням з лісовпорядного планшету 2013 року, з яких вбачається що їх межі накладаються на землі лісогосподарського призначення ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» Південного лісництва, квартал 97 (т. 1 а.с. 26-35). Зі схеми розташування спірних земельних ділянок також вбачається, що вони розташовані серед лісових насаджень, що для їх власників не могло не викликати сумніви в їх сільськогосподарському призначенні (т. 1 а.с. 33).

При цьому колегія суддів також звертає увагу на те, що до використання спірних земельних ділянок їх власники не приступили, що також не сприяло вчасному виявленню їх незаконного відчуження з державної власності.

Частиною третьою статті 34 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

З огляду на наведене суд обґрунтовано виходив з того, що розпорядження голови ОСОБА_5 районної державної адміністрації від 07.04.2009 року №318 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 10 га на території Черкасько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства та передано безоплатно в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_7,ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,ОСОБА_11 земельних ділянок, а також видані на їх ім'я державні акти є незаконними та підлягають скасуванню. Ураховуючи, що земельні ділянки вибули з володіння держави незаконно, і позивачем заявлено вимогу про її витребування в порядку статті 388 ЦК України, така вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Доводи скарги цих висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано вимог закону, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін .

Керуючись ст. 367, п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 382-384, 388-391, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3- ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 29 грудня 2018 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

ОСОБА_2.