Справа № 417/5275/18
Провадження № 22-ц/810/341/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2018 року, грудня місяця, 26-го дня, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого - Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів Дронської І.О., Стахової Н.В., за участю секретаря судового засідання Єгорової О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 26 вересня 2018 року у цивільній справі (№ 417/5275/18 суддя І інстанції Рукас О.В.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції із позовом до ОСОБА_3, у якому просила визнати за ОСОБА_1 право власності на недоотриманий у звязку зі смертю ОСОБА_4 розмір пенсії з 01.02.2016 року о 31.07.2016 року у розмірі 7348, 35 грн. За позовом 11 квітня 2018 року було відкрито провадження, призначались судові засідання. Ухвалою від 20 червня 2018 року суд визнав обовязковою явку позивача (а.с.69-70), позивач просив суд розглянути справу за його відсутності.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 26 вересня 2018 року позов представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності було залишено без розгляду, розяснено право на повторне звернення до суду.

Не погодившись з таким рішенням, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою., в якій просить ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 26 вересня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Луганського апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 було залишено без руху. Ухвалою Луганського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року відкрите апеляційне провадження по справі. Ухвалою Луганського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року справу призначено до розгляду на 26 грудня 2018 року.

В судове засідання сторони не зявились.

Вислухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до таких висновків.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України є передбачено що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно з законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, виходив із того, що позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судові засідання, призначені на 13.07.2018 року, 10.09.2018 та 26.09.2018 року не зявилися, про день час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, доказів, які мали би підтвердити поважність причини їх неявки у судове засідання суду не надано, чим умисно затягували розгляд справи по суті.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов внаслідок надмірного формалізму, без врахування фактичних обставин справи та предмету позову, місця проживання сторін по справі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 проживає на тимчасово окупованій території у с. Фрунзе, Словяносербського району. Ухвала Марківського районного суду Луганської області від 20 червня 2018 року про визнання обовязковою явки позивача (а.с.69-70) не містить у собі відомостей про те чому саме суд першої інстанції дійшов до висновків про те, що «характер спірних правовідносин по справі обумовлює необхідність надання саме особистих пояснень позивачем та його представником у судовому засіданні з приводу заявлених вимог», з огляду на предмет спору та зміст наявних у матеріалах справи заяв та звернень такі висновки суду не вдаються колегії суддів обґрунтованими, ціна позову є визначеною у 7348 гривень 38 копійок, справа є малозначною, відповідач із обгрунтованими запереченнями щодо заявлених позовних вимог до суду не звертався, викладені позивачем обставини не спростовував, вони є підтвердженими ним документальними доказами - які повинен оцінити суд у своїй сукупності. При цьому колегія суддів вважає такими що заслуговують на увагу доводи позивача про проблемність перетинання ним зони розмежування (а.с. 77), обумовлені цим небезпеки та загрози його життю та здоровю, обумовлені періодичним загостренням військової ситуації на лінії розмежування (а.с. 112), враховує віддаленість місця розгляду справи від його місця проживання. З наявних у справі заяв та звернень вбачається що позивач не втратив інтересу щодо розгляду свого позову, є зацікавлений у цьому, наполягав на цьому та неодноразово просив суд розглянути його позов, у подальшому просив розглянути суд питання щодо затвердження мирової угоди і зробити це за його відсутності - за таких обставин прохання здійснити розгляд справи за відсутності позивача видається колегії суддів обґрунтованим та таким, що заслуговувало на увагу. Крім того, колегія суддів враховує що суд першої інстанції не розглянув і питання щодо наявності підстав для затвердження мирової угоди про що просив позивач, поспішно та без належних для цього підстав дійшов до висновків про нібито допущене позивачем та його представником зловживання процесуальними правами та затягування ними розгляду справи.

Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, повинен сприяти учасникам судового процесу у реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом а не створювати штучні перешкоди для реалізації цих прав. За таких обставин залишення позовної заяви без розгляду свідчить про порушення судом права на доступ до суду, права на справедливий судовий розгляд, що є закріпленим в пункті 1 статті 6 Конвенції, тоді як право на доступ до суду та право на справедливий судовий розгляд має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38), адже суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатись до суду та реалізувати своє право на справедливий судовий розгляд гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Перес де Рада Каванил'ес проти Іспанії). У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення. Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції). У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

З огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Луганської області, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 26 вересня 2018 року скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2018 року.

Головуючий Судді