Крижопільський районний суд Вінницької області
Справа № 134/521/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
09 липня 2018 року Крижопільський районний суд
Вінницької області
в складі: головуючого судді: Зарічанського В.Г.
з участю секретаря: Балух О.В.

розглянувши в спрощеному судовому провадженні в залі суду в смт. Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Сігма Автолізинг» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Сігма Автолізинг» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.
Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 26 квітня 2018 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду в спрощеному порядку без виклику сторін.
В день сплати грошових коштів позивач транспортний засіб не отримав.
Вважає даний договір таким, що порушує його права як споживача. А також такий, що суперечить умовам чинного законодавства та вимогам, що визначають дійсність правочину. В договорі не зазначені відомості про продавця товару, що позбавляє права позивача на звернення із претензіями у випадку порушення вимог до якості, комплектності придбаного товару. Договір містить ряд умов, які є несправедливим для нього як для споживача, а саме включає цілий ряд штрафних санкцій, необґрунтованих платежів, 10% комісії за організацію договору, 3% комісії за передачу предмету договору, а також у відповідача відсутня ліцензія на провадження діяльності із залучення фінансових коштів фізичних осіб, крім того укладений договір не є нотаріально посвідченим та не спрямований на настання реальних наслідків, що й стало підставою звернення до суду.
Відповідач не бажає добровільно повернути позивачу безпідставно набуті грошові кошти, що змушує позивача звернутися до суду на захистом свого порушеного права споживача.
Позивач в своїй заяві до суду просив позов задовольнити, справу розглянути в його відсутність.
Відповідач, отримавши копію позову та матеріали до нього, не представив суду своїх заперечень і будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив.
У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач до суду та учасникам справи відзив не надіслала.
Розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відповідності із ст.ст. 223, 279, 280-282 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Позивач в своїй заяві до суду наполягав на задоволенні своїх вимог і просив про постановлення заочного рішення. Дане клопотання позивача суд задовольнив.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов такого.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
(трактор Беларус 82.1, привід 4х4) вартістю 555000,00 грн. та передати його у користування лізингоотримувача (позивача), а останній в свою чергу зобов'язався сплачувати лізингові платежі. Договір передбачає право отримати предмет лізингу у власність за умови повної сплати вартості автотранспортного засобу та інших витрат.
Відповідно до умов Договору повна вартість предмету лізингу складає 555000,00 грн., які сплачуються лізингоодержувачем на користь лізингодавця, на умовах договору, до моменту передачі предмета лізингу.
Як вбачається з матеріалів справи доставка предмету лізингу передбачена протягом 90 календарних днів, тобто до 05.04.2018 року. Однак жодної доставки не відбулося, в матеріалах справи відсутній акт прийому-передачі товару.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627ЦК України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до частини першої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника)відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Частиною другою статті 806 ЦК України встановлено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.
До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.
Загальні правові та економічні засади фінансового лізингу визначає Закон України «Про фінансовий лізинг».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.
За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.
Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
З підпункту 4.1 п. 4 Договору лізингу вбачається, що лізингодавець передає у користування Предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 90 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: комісія за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу Предмета Лізингу у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого Авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору.
Згідно з Договором лізингу комісія за передачу Предмета лізингу - це єдиноразовий платіж, розмір якого становить 3 відсотки від вартості Предмета лізингу, що має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за здійснення необхідних дій, які пов'язані з передачею Предмета лізингу лізингооодержувачу.
Відповідно до статті 10 Договору лізингу лізинговий платіж включає: відсотки за користування обсягом фінансування в розмірі 20 відсотків річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода відповідача за отримане у лізинг майно); частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); комісію за супроводження договору в розмірі 6 %.
Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» розмір лізингових платежів є істотною умовою договору.
Судом встановлено, що адміністративний платіж та комісія за передачу Предмета лізингу, які передбачені Договором лізингу, виходять за межі переліку платежів, передбачених Законом України «Про фінансовий лізинг».
Підпунктом 11.1 статті 11 Договору лізингу передбачено, що після завершення терміну лізингу Позивач має придбати Предмет лізингу у Відповідача за викупною вартістю, що буде визначена Відповідачем з урахуванням виконання Позивачем зобов'язань щодо сплати лізингових та інших платежів, що підлягають сплаті за Договором лізингу.
Договором лізингу передбачено право відповідача змінювати та розривати Договір лізингу в односторонньому порядку, а Позивач в такому праві фактично обмежений. Для Позивача встановлені жорсткі зобов'язання та непропорційно великі розміри штрафів та пені.
Верховний Суд України, розглядаючи справу № 6-2766цс15 у своїй постанові зазначив, що така умова договору суперечить положенням пункту 4 частини 3статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору - є несправедливою умовою договору.
Відповідно до частини першої статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізинголавцем продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюються продавцем і постачальником на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником) (частина друга статті 808 ЦК України).
У Договорі лізингу зазначено, що продавець ( або постачальник) - це юридична чи фізична особа-підприємець, найменування, адресу та реквізити якої зазначені в Акті приймання-передачі Предмета лізингу.
Договір про сервісне обслуговування з продавцем (постачальником) Предмета лізингу Позивач не укладав, оскільки продавець (постачальник) Предмета лізингу йому не відомий.
Згідно з підпунктом 5.2 статті 5 Договору лізингу Позивач зобов'язаний: за власний рахунок утримувати Предмет лізингу в належному технічному та робочому стані; додержуватись інструкцій та рекомендацій виробника та Продавця щодо утримання, обслуговування та експлуатації предмета лізингу (з залученням належним чином підготовлених фахівців, реквізити яких мають бути надані Позивачу Відповідачем). Всі роботи, пов'язані з технічним обслуговуванням та ремонтом Предмета лізингу, повинні виконуватися виключно на сертифікованих станціях технічного обслуговування Продавця та/або на станціях технічного обслуговування, які будуть вказані Відповідачем. Всі витрати, пов'язані з експлуатацією, технічним обслуговуванням та ремонтом Предмета лізингу покладаються на Позивача.
Однак як вбачається з матеріалів справи, Відповідач не надав Позивачу реквізитів сервісної організації, яка має здійснювати сервісне обслуговування предмета лізингу.
Судом встановлено, що у Договорі лізингу виключені та обмежені права Позивача, як споживача стосовно Відповідача у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених Договором лізингу та законом, звужені обов'язки позивача, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях Цивільного кодексу України, повністю виключена відповідальність Відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі Предмета лізингу належної якості, одночасно значно розширені права Відповідача, які суперечать вимогам чинного законодавства.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Так, згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»: умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Законом України «Про захист прав споживачів», встановлено недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введені в оману споживачів, шляхом пропонування; з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої, позбавлення споживачів достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення.
Згідно з положеннями частини І, пунктів 2, 4, 7 частини третьої, частин 5 та статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Крім цього, Верховний Суд України, розглядаючи справу № 6-2766цс15 прийшов до висновку, що передбачений договором обов'язок сплатити авансовий платіж в розмірі 50 % вартості предмета лізингу, адміністративний платіж в розмірі 10 % вартості предмета лізингу та комісію за передачу предмета лізингу в розмірі 3 % від вартості предмета лізингу містить ознаки фінансової послуги, пов'язаної із залученням фінансових активів від фізичних осіб і потребує відповідної ліцензії.
Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Виходячи з вищевикладеного судом встановлено, що ні час укладення договору з позивачем, ні на час розгляду справи у суді відповідач не має відповідної ліцензії.
Також, Верховний Суд України у своїй постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зробив правовий висновок про те, що договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи має бути посвідчений нотаріально.
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як встановлено в судовому засіданні, спірний Договір лізингу нотаріально посвідченим не був.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна сторона повинна повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, що існують на момент відшкодування.
Крім цього, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 220, 806, 807 ЦК України, ст.ст. 15, 18, 19, 21, 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст. 12, 81, 89, 141, 259, 263-265, 279, 280-285ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Сігма Автолізинг» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору на користь держави.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: