Справа № 333/467/18
Провадження № 2/333/906/18
РІШЕННЯ

Іменем України

02 липня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Дмитрієвої М.М.,

за участю секретаря Барахової Г.В.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

представника третьої особи -ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду

м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто - Січ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ТОВ «Авто -Січ» про відшкодування шкоди, яка у подальшому була уточнена.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.

09 вересня 2016 року приблизно о 10 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_4, керуючи пасажирським автобусом «VOLKSWAGEN LT- 46», державний реєстраційний знак НОМЕР_1, на автодорозі Запоріжжя - Маріуполь, поблизу в'їзду на територію автомобільного ринку, який розташований праворуч від дороги, скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який рухався у попутному напрямку. У результаті ДТП ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, від яких 12 вересня 2016 року помер. На момент ДТП автобус перебував у користуванні ТОВ «Авто - Січ» За життя ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_1, від якого подружжя має доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Батьки ОСОБА_6 померли до настання ДТП. У результаті ДТП дружині померлого було завдано моральну та матеріальну шкоду. Розмір матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 становить 20745, 00 грн., яка складається з: гроб - 3300,00 грн.; покривало з подушкою атлас - 330,00 грн.; хрест намогильний з табличкою - 280,00 грн.; вінки зі стрічками траурними - 620,00 грн.; набір ритуальних рушничків - 360,00 грн.; платки чоловічі - 15 шт., за ціною 5,00 грн. штука, на суму 75,00 грн.; свічки та платки жіночі (набор) - 40,00 грн.; церковний набор - 30,00 грн.; косинка траурна - 20,00 грн.; авто катафалк для доставки ритуальної атрибутики - 200,00 грн.; підвіз до дому - 250,00 грн.; погрузла - розгрузка гроба з тілом померлого - 270,00 грн.; авто катафалк для похорон - 1050,00 грн.; автобус супроводження похорон - 700,00 грн.; послуги бригади по захороненню - 1040,00 грн.; послуги агента ритуальної служби - 250,00 грн.; оформлення документів у РАГсі - 100,00 грн.; оформлення договору-замовлення із СКП «ЗРС» - 100,00 грн.; флейта - 400,00 грн.; відпівання - 450,00 грн.; послуги моргу - 550,00 грн.; транспортні витрати агента - 250,00 грн.; послуги кладовища - 5250,00 грн.; декоративне оформлення могили - 1680,00 грн.;організація поминального обіду - 3150,00 грн.

У наслідок ДПТ, в результаті якого настала смерть ОСОБА_6, позивачам було завдано моральну шкоду. Просять стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 20745,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., на користь ОСОБА_1 100 000 грн. моральної шкоди, а також на користь позивачів судові витрати, пов'язані із оплатою правової допомоги у розмірі 5000 грн.

Ухвалою суду від 16 лютого 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06 березня 2018 року на підставі заяви ОСОБА_4, останнього залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

12 березня 2018 року до суду надійшов відзив від ТОВ «Авто-Січ» на позовну заяву, в якому зазначено про невизнання відповідачем позову, оскільки відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2016 року причиною ДТП є невиконання велосипедистом ОСОБА_6 п. 10.1 Правил дорожнього руху. За висновком судової авто технічної експертизи дії ОСОБА_6 перебували у причинному зв'язку із ДТП, водій автобуса ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста. Рульове управління автобусу, робоча гальмова система та ходова частина на момент експертного дослідження знаходилися у працездатному стані. Окрім цього з 09 вересня 2016 року по 12 вересня 2016 року ОСОБА_4 перебував у лікарні та піклувався про ОСОБА_6, ним були сплачені ліки на суму 3584,06 грн., здійснено оплату витрат на поховання у сумі 10665 грн., тому докази, надані ОСОБА_1 про сплату послух на поховання, є недопустимими. При визначення позивачами моральної шкоди у розмірі 200000 грн. не враховано характер правопорушення, його наслідки, відсутність вини ОСОБА_4 та наявність у діях ОСОБА_6 грубої необережності, не зазначено доказів змін у життєвих стосунках. Надані позивачами документи на стягнення правової допомоги, наданої ФОП ОСОБА_7 є неналежними доказами, оскільки відшкодуванню підлягають тільки витрати на правову допомогу, надану адвокатом.

Від позивача ОСОБА_1 20 березня 2018 року до суду надійшло заперечення на відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відсутність у діях водія ОСОБА_4 порушень, які стали причиною ДТП не узгоджуються із положеннями ст.ст. 1187, 1172 ЦК України. На момент ДТП та на час перебування ОСОБА_6 у лікарні, ОСОБА_2 перебувала за межами території України, через що не мала можливості проявляти до батька турботу. Твердження відповідача про придбання ліків для ОСОБА_6 тільки ОСОБА_4 не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 також купувала останні. Окрім цього, витрати на поховання ОСОБА_6 були понесені ОСОБА_4 у розмірі 10665 грн. та ОСОБА_1 у розмірі 10 080 грн. Моральна шкода ОСОБА_1 полягає у постійних неврозах, які почали виникати після смерті чоловіка, вона не може зосередитися на основних питаннях свого життя. Після смерті чоловіка вона почувається пригнічено та дискомфортно. Щодо моральної шкоди ОСОБА_2, то остання мала тісний емоційний зв'язок із батьком, вона ще болісно сприймає його смерть, їй не вистачає його тепла та порад.

23 березня 2018 року до суду надані пояснення ОСОБА_4, які аналогічні за змістом наданих відповідачем заперечень.

02 квітня 2018 року відповідачем ТОВ «Авто - Січ» надано заперечення на відповідь (заперечення) ОСОБА_1, в якій зазначено, що ОСОБА_1 не надані докази понесення витрат на поховання у розмірі 10 080 грн. Також позивачем ОСОБА_1 не підтверджується факт понесення витрат на поховання у розмірі 20 745 грн., зазначено про понесені витрати тільки на суму 10 080 грн. Також у запереченнях, наданих ОСОБА_1 описано моральну шкоду, спричинено ОСОБА_2, проте донька є самостійним учасником процесу.

З наданих позивачами заперечень від 05 квітня 2018 року вбачається, що вимоги вони вважають доведеними та обґрунтованими; вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню, вимоги про стягнення моральної шкоди - задоволенню у повному обсязі.

У письмових поясненнях ПрАТ «Київський страховий дім» від 27 квітня 2018 року вказано, що відповідальність власника транспортного засобу Фольсфаген ЛТ - 46, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 застрахована у страховика. Із заявою про виплату страхового відшкодування позивачі не зверталися. Окрім цього у страховика відсутній обов'язок по відшкодуванню шкоди, оскільки цивільна - правова відповідальність не виникає через відсутність складу правопорушення. Вважає, що право позивача на стягнення шкоди є безумовним.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дали пояснення, аналогічні зазначеним у позові, просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 10 665 грн., та на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 100 000 грн. моральної шкоди.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, вказала, що оскільки у постанові про закриття кримінального провадження в діях водія ОСОБА_4 встановлено відсутність порушень Правил дорожнього руху, то підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди з ТОВ «Авто-Січ» відсутні.

Третя особа ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 проти позову заперечували, вказали що підстави для стягнення шкоди відсутні, окрім цього ОСОБА_4 у 2016 році надавав допомогу родині ОСОБА_6

Третя особа ПрАТ «Київський страховий дім», повідомлена своєчасно та належним чином, у судове засідання свого представника не направила, причини його неявки суду невідомі.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнямособи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

09 вересня 2016 року, приблизно о 10 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_4, керуючи пасажирським автобусом «Фольксваген ЛТ - 46», державний реєстраційний знак НОМЕР_1, здійснював руху по автодорозі Запоріжжя - Маріуполь з боку м. Запоріжжя у бік м. Оріхів. В цей час в попутному з ним напрямку попереду рухався велосипедист ОСОБА_6 Під час руху поблизу в'їзду на територію автомобільного ринку, який знаходиться на автодорозі Запоріжжя - Маріуполь, велосипедист ОСОБА_6 змінив напрям свого руху вліво та почав перетинати проїжджу частину з права наліво по ходу руху автобусу, в результаті чого водій пасажирського автобусу «Фольксваген ЛТ», реєстраційний номер НОМЕР_1 скоїв наїзд на велосипедиста. В результаті ДТП велосипедист ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікарні, де 12 вересня 2016 року помер.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 від 30 листопада 2016 року кримінальне провадження закрито у зв'язку із відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

Згідно п. 4 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

На момент ДПТ водій автобусу «Фольксваген ЛТ - 46», державний реєстраційний знак НОМЕР_1, перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «Авто - Січ», що підтверджується наказом № 5 від 27 січня 2016 року та записами у трудовій книжці. (а.с. 66, 67).

Транспортний засіб «Фольксваген ЛТ - 46», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 був застрахований в ПрАТ «Київський страховий дім», поліс № АЕ/8951939 від 09 червня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Позивачем ОСОБА_1 пред'явлена вимога про стягнення з ТОВ «Авто- Січ» на її користь витрат на поховання у розмірі 20 745 грн., розмір якої у процесі розгляду справи зменшено позивачем ОСОБА_1 до 10 665 грн.

За підставами виникнення зобов'язання із відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, ст. 1187 ЦК України не вимагає наявності вини заподіювача. Підставами є наявність шкоди, протиправних дій заподіювача та причинного зв'язку між ними.

У постанові про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2016 року вказано, що згідно висновків судової автотехнічної експертизи № 806/16 від 09 листопада 2016 року, в дорожньо - транспортній ситуації, що розглядається, водій пасажирського автобусу «Фольксваген ЛТ - 46», реєстраційний знак НОМЕР_1, ОСОБА_4, повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ДР України, велосипедист ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1 ПДР України. В діях водія пасажирського автобусу «Фольксваген ЛТ - 46», державний реєстраційний знак НОМЕР_1, ОСОБА_4, невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР не вбачається. Дії велосипедиста ОСОБА_6 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР, що знаходиться у причинному зв'язку із подією дорожньо - транспортної пригоди.

З наведеного вбачається, що дії ОСОБА_4 не мають протиправного характеру, тому відсутні підстави для відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки.

Щодо стягнення моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно зі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2, ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_1, актовий запис № 1290.

Батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є ОСОБА_1 та ОСОБА_6

Відповідно до п. 7 Постанови пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за змістом норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Беручи до уваги, що дії ОСОБА_4 не мають протиправного характеру, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Оскільки вимоги щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди не підлягають задоволенню, понесені позивачами витрати на правову допомогу відповідно до п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України, необхідно покласти на позивачів.

Керуючись ст.ст. 1167, 1168, 1172, 1187, 1201 ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ№ 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 10, 12, 13, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто - Січ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», про відшкодування шкоди - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 11 липня 2018 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва