Ухвала

12 липня 2018 року

м. Київ

справа № 757/17454/16-ц

провадження № 61-37884ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Кравченко Інеса Володимирівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

05 червня 2018 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-VIІІ від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з підпунктом 14 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають чинності та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 325 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК 2004 року), касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення цього строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Можливість поновлення строку на касаційне оскарження в разі його пропуску з поважних причин передбачена також статтею 390 ЦПК України у чинній редакції.

ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що у червні 2018 року з Єдиного державного реєстру судових рішень йому стало відомо, що оскаржуваною ухвалою апеляційного суду від 13 грудня 2017 року його апеляційну скаргу відхилено, при цьому на адресу його місця реєстрації не було направлено копію ухвали апеляційного суду, а також копію цієї ухвали не отримував і його представник, тому він не зміг вчасно подати касаційну скаргу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року з апеляційною скаргою до суду звертався представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5, він був присутнім у судовому засіданні 13 грудня 2017 року, в якому була постановлена оскаржувана ухвала, отже, про існування оскаржуваного судового рішення їм було відомо. Крім цього, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувану ухвалу апеляційного суду від 13 грудня 2017 року було оприлюднено 20 грудня 2017 року.

Відповідно до частини другої статті 222 ЦПК України 2004 року копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі, і були присутні у судовому засідання, негайно після його проголошення видаються копії судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Наведені заявником підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки ОСОБА_1 не зазначено обставин, які перешкоджали його представнику отримати повний текст оскаржуваного судового рішення у день проголошення, не надано жодного доказу щодо недотримання апеляційним судом вимог частини другої статті 222 ЦПК України 2004 року та не зазначено обставин, за яких ОСОБА_1 протягом шести місяців не вживав заходів, щоб дізнатися про результати розгляду справи апеляційним судом.

За змістом частини третьої статті 328 ЦПК України 2004 року та частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків на касаційне оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

У зв'язку з тим, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення такого строку є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, надати строк для усунення вказаних недоліків, а саме: направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази.

Разом із цим, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оскільки заявником не додано документів, що підтверджують сплату судового збору в розмірі, визначеному підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3574-VІ в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - Закон України «Про судовий збір»).

Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Позовну заяву подано у квітні 2016 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становила 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (мінімальної заробітної плата - 1 378 грн) (підпункт 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на дату подання позовної заяви у даній справі), то судовий збір за подання касаційної скарги в даному випадку становить 1 102,40 грн.

Згідно з наданою квитанцією від 05 червня 2018 року № 13 ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 900 грн.

Враховуючи наведене, заявнику слід доплатити судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у розмірі 202,40 грн, який має бути перерахований або внесений за реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н/22030102, ЄДРПОУ - 38004897, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), МФО - 899998, рахунок отримувача - 6007, ККДБ - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку - 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду оригінал квитанції (платіжного доручення).

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року за клопотанням ОСОБА_1 неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних підстав для цього та надання відповідних доказів у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині сплати судового збору касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук