Справа № 344/6151/18
Провадження № 22-ц/4808/406/18
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Томин О.О., Ясеновенко Л.В.

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 18 жовтня 2018 року в складі судді Хоминець М.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, у якому народилося двоє дітей: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Тисменицького районного суду від 12.09.2016 року з відповідача стягнуто аліменти у її користь на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після досягнення сином 27.01.2018 року повноліття згідно вимог ч.3 ст.183 СК України з відповідача продовжується стягнення аліментів на утримання дочки за вирахуванням тієї рівної частини, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, тобто у розмірі 1/6 частини.

Зазначила, що відповідач який працює суддею Івано-Франківського міського суду, має достатній стабільний дохід, забезпечений матеріально, спроможний за станом здоровя та своїм матеріальним становищем надавати матеріальне утримання дочці у розмірі 1/4 частини свого заробітку (доходу). Просила змінити розмір аліментів і стягувати з відповідача аліменти на її користь у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на утримання дочки ОСОБА_4.

Рішенням Тисменицького районного суду від 18 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнення аліментів розпочато з дня набрання даним рішенням законної сили до повноліття дитини.

Припинено стягнення за виконавчим листом № 344/9038/16-ц про стягнення аліментів, виданим на підставі рішення Тисменицького районного суду від 12.09.2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 704 грн 80 коп судового збору.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність викладених у рішенні суду висновків обставинам справи. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Апелянт зазначає, що розмір сплачуваних ним аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

На думку апелянта, не підтверджено жодними документальними доказами які саме витрати на утримання дитини в більшому розмірі, ніж ним сплачуються згідно рішення суду несе позивач, а тому вважає, що кошти які ним сплачуються йдуть на утримання не тільки дочки, а й позивача.

Апелянт вказав, що позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів і просила саме змінити розмір аліментів, а не визначити розмір аліментів як зазначено у частині третій ст. 183 СК України.

Суд не розглядав жодних підстав для зміни розміру аліментів та не взяв до уваги подані ним запереченння, зокрема свідоцтво про народження дитини, відповідно до якого у нього на утриманні перебуває малолітня донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суд взяв до уваги посилання позивача про те, що вона разом з дітьми проживає у найманій квартирі, хоча доказів з приводу цього позивачем не надано.

Судом, на думку апелянта, порушено принцип диспозитивності, оскільки суд врахував наявність у відповідача на праві власності нерухомого майна та готівкових коштів, інформація про які міститься в декларації за 2017 рік, в той час як така сторонами не подавалася.

Вважає, що обов»язок забезпечувати дітей покладається як на нього, так і матір дитини, які відповідно до ст.180 СК України несуть рівні обов»язки щодо утримання дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Вказала, що враховуючи зміст ст.161 ЦПК України та ч.5 ст.183, 192 СК України, особа має право звернутись до суду з вимогою про стягнення аліментів на одну дитину у розмірі ? заробітку(доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов»язана із встановленням чи оспорюванням батьківства.

Вважає, що 10 прожиткових мінімумів на одну дитину це максимальний розмір аліментів, що не виключає можливості стягнення аліментів на одну дитину в ? частці від доходу платника, яка не перевищує вищезгаданий розмір. Аліменти в розмірі ? частки заробітку платника аліментів є безспірною вимогою.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційного суду заперечила вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Апелянт ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з»явився, 21 грудня 2018 року надіслав на адресу суду клопотання про про відкладення розгляду справи у зв»язку з тим, що має намір ознайомитися з матеріалами справи та подати доповнення до апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що апелянтом не наведено поважних причин для перенесення розгляду справи, відповідно до ч.1 ст. 364 ЦПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, тобто на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України, неявка апелянта не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»сованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення вищезазначеним вимогам відповідає.

Так, постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обовязків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище відповідача та стан його здоровя, визначив стягувати з відповідача щомісячний розмір аліментів у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З таким висновоком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони, шлюб між якими розірвано, мають двоє дітей сина ОСОБА_3, 27.01.2000 р.н, та дочку ОСОБА_4, 08.04.2008 р.н, на утримання яких рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12.09.2016 р. з відповідача стягнуто аліменти у користь позивача у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше на одну дитину, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Після досягнення сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 повноліття з відповідача продовжується стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 за вирахуванням тієї рівної частини, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, тобто у розмірі 1/6 частини.

Позивач пред»явила позов, у якому просила припинити виплату аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно виконавчого листа виданого Тисменицьким районним судом від 19.07.2016 року по 1/6 частині заробітку щомісячно та просила змінити розмір аліментів на утримання дочки визначивши його у розмірі ? частини заробітку відповідача.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Встановлено, що сторони не дійшли добровільної згоди щодо виконання ними обов»язку по утриманню неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6

Відповідно до положень ч.1-3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Частиною 5 ст.183 СК України передбачено право того з батьків, з яким проживає дитина, на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Постановляючи рішення про збільшення розміру аліментів з 1/6 частини до 1/4 частини на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги стан здоров»я та матеріальне становище малолітньої дочки сторін; стан здоров»я та матеріальне становище відповідача, наявність у нього малолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, наявність у відповідача на праві власності нерухомого майна та готівкових коштів, а також те, що позивач разом з малолітньою дочкою та повнолітнім сином проживають в орендованій квартирі.

Посилання апелянта на те, що суд невірно застосував положення ч.5 ст. 183 СК України, оскільки її положення поширюються на випадки звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів та необхідність застосування у даному випадку норм ч.2 ст. 182 СК України не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, згідно ч.1 ст. 183 СК України визначається судом. Положеннями статті 182 СК України визначено обставини які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Частиною 2 даної статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, законодавцем визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Таким чином положеннями зазначеної статті визначено мінімальний гарантований розмір аліментів та мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, разом з тим, за умови отримання платником аліментів заробітної плати, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення аліментів на утримання дочки у розмірі ? частини заробітку і такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не буде перевищувати 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що судом порушено принцип диспозитивності, оскільки усі досліджені судом першої інстанції письмові докази подано сторонами, зокрема декларація про майновий стан відповідача за 2017 рік подана позивачем згідно заяви від 18.10.2018 року (а.с.52, 59-64).

Посилання апелянта на те, що позивач порушує його права як батька на безперешкодне особисте спілкування з дочкою не заслуговують на увагу, оскільки як правильно зазначив суд першої інстанції вказані обставини не дають підстав для висновку про звільнення відповідача від обов»язку утримання дитини і такий спір між сторонами підлягає вирішенню у встановленому законом порядку.

Згілдно положень ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 18 жовтня 2018 року без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, у випадках передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: О.О. ОСОБА_8 Ясеновенко