АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1456/17 Номер провадження 22-ц/786/1457/18Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Панченка О.О., Карпушина Г.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 28 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И В:

17 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просив стягнути із відповідача на свою користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 43050 грн. та витрати повязані з розглядом справи, а саме: вартість судового збору 640 грн; вартість проведеної автотоварознавчої експертизи 1100 грн.; вартість юридичних послуг (розрахунок буде надано окремо).

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що18 червня 2017 року близько 13 години відповідач, керуючи автомобілем «ГАЗ-24», державний номер НОМЕР_1, який належить йому на праві власності, рухаючись біля будинку № 185 по вул. Академіка Герасимовича в м. Кременчуці, не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 217030» державний номер ВА 5584 AT, що стояв на узбіччі дороги. У результаті зіткнення автомобіль «ВАЗ 217030» державний номер ВА 5584 AT зрушив з місця та здійснив наїзд на автомобіль «ВАЗ 21102», внаслідок чого автомобілі отримали значні механічні пошкодження.

Пошкоджений автомобіль «ВАЗ 217030» державний номер ВА 5584 AT належить на праві власності позивачу.

Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України і тим самим вчинив адміністративне правопорушення, що передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 липня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, який накладено стягнення у вигляді адміністративного штрафу в сумі 340 грн.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу були завдані матеріальні збитки, а саме: на автомобілі пошкоджені - крило переднє праве та ліве, ліхтар задній, вказівник поворотів правий та лівий, важіль передній лівий, двері передня та задня права, скоба передня права, дзеркало бокове праве, фара передня права, бампер передній та задній, крило заднє праве та ліве, дах автомобіля та ходова частина авто.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 87 від 03 липня 2017 року розмір матеріальних збитків становить 43 011 грн. 37 коп. Але з урахуванням вартості відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля позивачем було витрачено грошові кошти в сумі 43 050 грн.

Позивач вважає, що матеріальні збитки, яких він зазнав під час ДТП становлять 43050 грн.

Також позивачем було витрачено грошові кошти на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 100 гривень. До того ж, пошкодження автомобіля стало причиною моральних страждань позивача, який втратив душевний спокій, порушився його життєвий ритм, багато часу витрачав на оформлення відповідних документів, проведення експертизи тощо, крім того був вимушений брати в борг грошові кошти для проведення ремонтних та відновлювальних робіт автомобіля.

Відповідач не має полісу цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому компенсувати витрати на ремонт автомобіля повинен винуватець ДТП, тобто відповідач. Позивач неодноразово звертався до відповідача з метою вирішення даного питання мирним шляхом, але йому було відмовлено в цьому.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 28 березня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду в розмірі 23 000 грн. та 341 грн. 95 коп. витрат повязаних із сплатою судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати повязані з правовою допомогою в розмірі 2095 грн. 65 коп.

Рішенням суду мотивоване тим, що шкода, майну позивача, яка завдана у наслідок дорожньо-транспортної пригоди, доведена у сумі 23 000 грн., а судові витрати суд розподілив пропорційно задоволених позовних вимог.

Із рішенням суду не погодився ОСОБА_2, який його оскаржив, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та неправильне застосування норм процесуального права.

Так, ОСОБА_2 вважає, що суд першої інстанції дав невірну оцінку доказам у справі, безпідставно відкинув одні докази і взяв до уваги другі, невірно визначивши розмір заподіяних йому збитків, а також невірно визначив розмір витрат відповідача на правову допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Враховуючи ціну позову 43 050 грн. та беручи до уваги положення ч. 13 ст. 7, ст. 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 червня 2017 року близько 13 години ОСОБА_3, керуючи автомобілем «ГАЗ-24», державний номер НОМЕР_1, який належить йому на праві власності, рухаючись біля будинку № 185 по вул. Академіка Герасимовича в м. Кременчуці, не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 217030» державний номер ВА 5584 AT, що стояв на узбіччі дороги. У результаті зіткнення автомобіль «ВАЗ 217030» державний номер В А 5584 AT зрушив з місця та здійснив наїзд на автомобіль «ВАЗ 21102», державний номер НОМЕР_2, внаслідок чого автомобілі отримали значні механічні пошкодження.

Пошкоджений автомобіль «ВАЗ 217030» державний номер ВА 5584 AT належить на праві власності позивачу ОСОБА_4

Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України і який тим самим вчинив адміністративне правопорушення, що передбачене ст. 124 КУпАП, що підтверджено постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 липня 2017 року, якою ОСОБА_3 визнаний, винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП і на нього накладено стягнення у вигляді адміністративного штрафу в сумі 340 грн.

Вказані обставини справи сторонами не заперечувалися, однак, сторони не погоджуються щодо розміру заподіяних збитків позивача.

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробили або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За правилами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Проаналізувавши матеріли справи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, вірно давши оцінку доказам у справі, визначив розмір заподіяної позивачу матеріальну шкоду у сумі 23 000 грн. та, відповідно, здійснив розподіл судових витрат.

Зокрема, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що автомобіль на час розгляду справи відремонтований, а тому підлягають стягненню саме перенесені витрати на ремонт автомобіля.

Доводи апеляційної скарги про те, що право потерпілого на відшкодування збитків є абсолютним, із посилання на правову позицію Верховного Суду України висловлену у постановах Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року ( справа№ 6-725 цс 16) та від 26 жовтня 2016 року ( справа № 6-954 цс 16) не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції не ставив під сумнів право позивача на відшкодування збитків, однак визнав доведеним розмір шкоди у сумі 23 000 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на невірну оцінку доказів судом першої інстанції не підтверджується матеріалами справи та не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Так, суд першої інстанції всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідив докази у справі та дав їм оцінку відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, а у рішенні суду зазначені мотиви з яких суд взяв до уваги одні докази, а інші відхилив.

Зокрема, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач на підтвердження вартості відновлюваних робіт надав суду рахунки та акти виконаних робіт ФОП ОСОБА_5 на суму 43 050 грн., але ці докази є неспроможними, оскільки як з'ясувалось в ході судового розгляду автомобіль ВАЗ ремонтувався саме на СТО «Автоленд», а не ФОП ОСОБА_5 Сам ФОП ОСОБА_5 підтвердив, що автомобіль був відвезений на СТО «Автоленд». Покази ФОП ОСОБА_5 є суперечливими, оскільки він пояснив, що СТО «Автоленд» є його підрядником, проте відповідного договору суду не надав. Також, ОСОБА_5 вказував, що купував запчастини для авто, але відповідних документів також не надав, крім цього він не зміг назвати жодного виду відновлювальних робіт, які ним були проведені; в його актах вказано що ним були проведені малярні роботи, проте він повідомив що не має обладнання для виконання цих робіт.

Суд першої інстанції також вірно звернув увагу, що в порушення п. 5.2 Методики, огляд пошкодженого автомобіля проведено у відсутність відповідача. Тому він не мав можливості заперечувати проти віднесення тієї чи іншої складової автомобіля до складу пошкоджених, та правильно оцінивши докази у справі, вказав, що така обставина сама по собі дає підстави для сумніву у достовірності висновка дослідження.

Щодо незгоди ОСОБА_2 з розподілом витрат на професійну правничу допомогу понесену відповідачем то із матеріалів справи вбачається, що суду надано доказ понесених витрат на правничу допомогу в сумі 4 500 грн. (квитанція № 2 від 12 лютого 2018 року), акт приймання-передачі наявних юридичних послуг, розрахунок витрат на правову допомогу (а.с. 89-91).

При цьому, із урахуванням положень ст. 137 ЦПК України та розміру задоволених позовних вимог суд першої інстанції правильно визначив розмір правової допомоги, яка підлягає стягненню із ОСОБА_2 в сумі 2095, 65 грн., а саме по собі не зазначення її розрахунку у рішенні суду не потягло неправильність судового рішенням.

За вказаних обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 28 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 12 липня 2018 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: О.О. Панченко

ОСОБА_6