Справа №442/4076/18
Провадження №2/442/1597/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Заочне

09 жовтня 2018 рокуДрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі - головуючої судді - Курус Р.І., розглянувши в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_2 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача: Органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради Львівської області, -

в с т а н о в и в:

26.06.2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів таким, що втратили право на користування квартирою № 1 на вул. Б. Хмельницького, 14, в м. Дрогобичі Львівської області.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира № 1, в будинку № 14 на вул. Б. Хмельницького в м. Дрогобичі Львівської області, в якій окрім неї з 2010 року ще зареєстровані відповідачі, її сестра ОСОБА_2 та донька сестри ОСОБА_3-М.І., які ні до реєстрації, ні після неї, у вказаній квартирі не проживали, оскільки фактично проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Незважаючи на те, що її сестра ОСОБА_4 зі своєю донькою ОСОБА_3-М.І. числяться зареєстрованими у вказаній квартирі, вона ніколи не брала участі в оплаті комунальних послуг, не несла витрат на ремонт вказаного житла. Враховуючи те, що вона постійно проживає в м. Чернівці та має намір продати вказану квартиру, щоб придбати житло за місцем фактичного проживання, а тому наявність реєстрації відповідачів у квартирі обмежує її в праві розпорядження своєю власністю, у звязку з чим змушена була звернутись до суду з даним позовом.

26.06.2018 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідачів, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 13.07.2018 року.

Ухвалою від 05.07.2018 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачам пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву та предявлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено пятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачам пятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Позивач ОСОБА_1С в судове засідання не зявився, надіславши суду клопотання в якому просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради Львівської області ОСОБА_5 подав суду заяву, в якій відзначив, що з приводу задоволення позову покладається на думку суду.

Відповідач ОСОБА_2 особисто та в інтересах малолісної дочки ОСОБА_3-М.І. - були повідомлені за встановленою згідно вимог п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Дрогобицького міськрайонного суду. Однак, на розгляд справи відповідач не зявилась без поважних причин та не повідомила суд про причини неявки, відзиву (заперечень) проти позову не подала. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у їхній відсутності.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Оскільки учасники справи в судове засідання не зявились, а відтак відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ОСОБА_5 вбачається з матеріалів, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі продажу квартири та земельної ділянки серії АЕА № 482788 від 22.06.2001 року та реєстраційним посвідченням виданим Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, яке записано у реєстрову книгу № 21 за реєстровим № 5676 від 25.10.2001 року.

Згідно будинкової книги для прописки громадян проживаючих в квартирі № 1, будинку № 14, на вул. Б. Хмельницького в м. Дрогобичі Львівської області вбачається, що окрім позивача ОСОБА_1, у вказаній квартирі числяться зареєстрованими відповідачі по справі: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3-М.І. ІНФОРМАЦІЯ_3.

Натомість, відповідно до акту № 83 про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 12.06.2018 року, виданого директором КП «Житлово-експлуатаційне обєднання» ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3-М.І. зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_4, однак не проживають з 2010 року і по час обстеження, ніякої участі в утриманні житла не приймають, особистих речей та (або) речей повсякденного використання які б їм належали немає.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Частиною 1ст. 156 ЖК України визначено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

ОСОБА_5 розяснив Верховний Суд України, право члена сімї власника жилого будинку (квартири), який не є співвласником, на користування цим будинком (квартирою) згідно зі ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку (квартирі). Виходячи з цього особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у належному власникові жилому будинку (квартирі), якщо вона вийшла зі складу сімї останнього і перейшла проживати в інше місце.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків.

Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Неповнолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

Інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітня ОСОБА_3 -М.І., ІНФОРМАЦІЯ_3, у спірній квартирі не мешкає. Залишення неповнолітньої зареєстрованою в спірній квартирі суперечило б ст. 9 Конвенції про права дитини та ст. 160 СК України.

Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3-М.І., в квартирі АДРЕСА_1, в якому вони являється зареєстрованими не проживають з 2010 року, а фактично проживають в ІНФОРМАЦІЯ_5.

Водночас, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності ОСОБА_2 та її доньки ОСОБА_3-М.І. в вказаній квартирі, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_1

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3-М.І. не проживають у житлі позивача понад встановлені законом строки, добровільно це житло залишили, не користуються ним, відповідач ОСОБА_2 не несе витрат по його утриманню, а тому їх слід визнати такими, що втратила право користування спірним житловим приміщенням.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,12,81,258,263-265,268, 280, 284 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та її неповнолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування квартирою № 1, в будинку № 14, по вул. Б. Хмельницького, в м. Дрогобичі Львівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин

Повне рішення суду складено 09.10.2018 року.

Головуюча суддя: Курус Р.І.