Справа № 240/270/18 р.
Номер провадження № 2/240/137/18 р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року смт. Олександрівка

Олександрівський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Щербак Ю.В.,

за участі :

секретаря судового засідання - Осадчої Л.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом та посилалась на те, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб 4 листопада 1995 року. Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області шлюб між ними було розірвано у травні 2015 року. Після розірвання шлюбу сторони не змогли досягти згоди про поділ спільного майна. Позивачка заявляє, що поділу підлягає нерухоме майно у виді жилого будинку, господарських споруд, сараю, гаражу, замощення подвір`я, вартість якого складає 173655 грн.

У позові зазначено, що подружжя у 2001 році приватизували земельну ділянку, розташовану в с. Мирна Долина Олександрівського району Донецької області, вул. Центральна, 22, загальною площею 0,4611 га , з якої : 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,2111 га - для ведення особистого селянського господарства, вартістю 142444,82 грн., яка теж підлягає поділу як спільне майно. Крім того, сторони придбали рухомого майна на суму 48250 грн.

Позивачка вважає можливим відступити від засади рівності часток подружжя у спільному майні з огляду на те, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сімї, останні пять років офіційно не працював, ухилявся від утримання дітей, зловживав спиртними напоями, розбив машину та врешті, пішов жити до іншої жінки, що стало причиною розлучення. На цей час відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання спільного неповнолітнього сина. Тому є підстави для збільшення належної позивачці частки у спільному майні , визнавши за нею 2/3 частини, а за відповідачем- 1/3 частку у спільному нерухомому майні: житловому будинку з надвірними побудовами та господарськими спорудами та земельних ділянок, площами: 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,2111 га - для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в с. Мирна Долина Олександрівського району Донецької області, вул. Центральна, 22.

Крім того, позивачка просить визнати за нею таке рухоме майно:

-автомобіль легковий, марки ВАЗ- 211540-110-20,2007 року випуску,реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 20000 грн.;

- дизельний мотоблок Forte, модель HSD1G,потужністю 4 кВт,вартістю 3000 грн.;

- лобзик електричний "Енергомаш" ЛБ-40760М, серійний №ОR2654-116785D,вартістю 200 грн.;

- бензогенератор "Енергомаш" ЭГ- 87220, серійний №OR278-070827EN150, вартістю 800 грн.;

- зварювальний апарат "Титан" БИС 2000, серійний номер №EN60974-1 , вартістю 700 грн.;

- кутошлифувальна машина (болгарка) STERN AG23N, серійний №МЕАU-3/0310АW, вартістю 350грн.;

-дриль електрична ИЭ-1035.Э-2.У-2, ТУ 4833-001-, вартістю 250грн.;

-бетонозмішувач НСМ450 ,ємністю 125л, вартістю 800грн.;

-кормоподрібнювач «Спецавтоматика»КР-02,серійний №11267,вартістю 500грн.;

-шахтні вагонетки металеві: 2 шт. - на 1,5т, загальною вартістю 2000грн.;

-металеву бочку, ємністю 3 м.куб., вартістю 1000грн.;

-кирпич силікатний, вживаний - 1,5тис. шт.,загальною вартістю 1500грн.;

-шлакоблоки будівельні, вживані - 500шт., загальною вартістю 2500грн.

Залишити відповідачу таке спільне майно:

-мийку високого тиску DPW-150, серійний №200933141, вартістю 1500грн.;

-електричну дриль ПМЗ 750-10Н, серійний №12SКВ0091318, вартістю 350грн.;

-зварювальний апарат РOWERTEC, серійний № 1903, вартістю 1000грн.;

-кутошлифувальну машину (болгарку) УШМ-125К, серійний №28090,вартістю 500грн.;

-шуруповерт РИТМ , вартістю 300грн.;

-бетонозмішувач ТSМТ ,ємністю 140л, вартістю 1000грн.;

-дриль ударного типу SТЕRN ID13DN, вартістю 500грн.;

-кормоподрібнювач «Спецавтоматика» КР-03, серійний №3734 , вартістю1000грн.;

-тример електричний IRON ANGEL ERT -1000, вартістю 1000грн.;

-шахтні вагонетки металеві: 1 шт. - на 1,5т, 1 шт. - на Зт, загальною вартістю2500грн.;

-металеву бочку, ємністю 3 м.куб., вартістю 1000грн.;

-кирпич силікатний, вживаний - 1,5тис. шт., загальною вартістю 1500грн.;

-шлакоблоки будівельні, вживані - 500шт., загальною вартістю 2500грн.

У судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала, позов просила задовольнити у повному обсязі,окрім дизельного мотоблоку(яким на цей час відповідач вже розпорядився), пояснюючи, що відповідач зареєстрований у спірному будинку та користується спільним майном. З огляду на те, що він зловживає спиртними напоями, вказане майно може бути відчужене або приведене у непридатний стан. Відповідач не сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина, залишивши його без забезпечення, а тому поділ майна з урахуванням інтересів сина дозволить забезпечити його найближче майбутнє.

Представник позивачки у судовому засіданні також підтримав заявлені вимоги, наполягаючи на тому, що спірне майно придбане подружжям під час шлюбу, а тому, безумовно, є їх спільною власністю, яке підлягає поділу з урахуванням інтересів неповнолітнього сина.

Відповідач у судовому засіданні зазначив, що визнає позов частково. В частині поділу житлового будинку та земельної ділянки за цією адресою, відповідач наполягав, що вказане майно не підлягає поділу як таке, що отримане ним у спадок після смерті бабусі- Лінкіної П.М. у 1993 році. Відповідач погодився, що автомобіль , інструменти та інше майно, перелічене позивачкою, дійсно придбане сторонами в період шлюбу і є їх

спільною власністю, окрім шахтних вагонеток та металевих бочок, заявивши, що це частина отриманого ним спадкового майна після смерті бабусі.

Відповідач погодився з позовними вимогами та не заперечував передати у власність позивачки таке майно:

-автомобіль легковий ,марки ВАЗ- 211540-110-20,2007 року випуску,реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 20000 грн.;

- лобзик електричний "Енергомаш" ЛБ-40760М, серійний №ОR2654-116785D-вартістю 200 грн.;

- бензогенератор "Енергомаш" ЭГ- 87220, серійний №OR278-070827EN150- вартістю 800 грн.;

-мийку високого тиску DPW-150, серійний №200933141, вартістю 1500грн.;

-електричну дриль ПМЗ 750-10Н, серійний №12SКВ0091318, вартістю350грн.;

- зварювальний апарат "Титан" БИС 2000, серійний номер №EN60974-1, вартістю 700 грн.;

-кутошлифувальну машину (болгарку) УШМ-125К, серійний №28090,вартістю 500грн.;

-шуруповерт РИТМ , вартістю 300грн.;

-бетонозмішувач НСМ450 ,ємністю 125л, вартістю 800грн.;

-дриль ударного типу SТЕRN ID13DN, вартістю 500грн.;

-кормоподрібнювач «Спецавтоматика» КР-03, серійний №3734 , вартістю 1000грн.

Відзив на позовну заяву, отриманий судом 29 травня 2018 року, з порушеннями строку, встановленого ухвалою суду, судом не враховано відповідно до вимог ч. 8 ст . 178 ЦПК України.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково .

В судовому засіданні встановлено, що 4 листопада 1995 року сторони зареєстрували шлюб. Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 1 грудня 2016 року шлюб між ними було розірвано (а.с.33).

Згідно ст. 60 СК України,майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ).

Так, під час перебування у шлюбі, у січні 2008 року сторони придбали автомобіль ВАЗ-211540-110-20, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , який зареєстровано на відповідача, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу АНС 123463 (а.с. 21).

Вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і сторони дійшли згоди передати його у власність позивачці. Також сторони погодили право власності позивачки щодо частини спільного майна у виді будівельних інструментів та матеріалів, а відтак, суд вважає, що відповідно до ст .82 ЦПК України, обставини придбання цього майна у спільну сумісну власність подружжя, що повністю визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Крім того, з огляду визнання відповідачем позову в цій частині та наявності для того законних підстав, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову в цій частині, відповідно до ч.4 ст .206 ЦПК України.

Отже, суд вважає можливим визнати право власності позивачки на майно, що відповідачем не оспорюється, а саме:

-автомобіль легковий ,марки ВАЗ - 211540-110-20, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 20000 грн.;

- лобзик електричний "Енергомаш" ЛБ-40760М, серійний №ОR2654-116785D,вартістю 200 грн.;

-бензогенератор "Енергомаш" ЭГ- 87220, серійний №OR278-070827EN150 ,вартістю 800 грн.;

- зварювальний апарат "Титан" БИС 2000, серійний номер №EN60974-1 , вартістю 700 грн.;

- бетонозмішувач НСМ450 ,ємністю 125 л ,вартістю 800 грн.;

- мийку високого тиску DPW-150, серійний №200933141, вартістю 1500грн.;

- дриль електричну ПМЗ 750-10Н, серійний №12SKB0091318, вартістю 350 грн.

- кутошлифувальну машину (болгарку) УШМ-125К, серійний №28090, вартістю 500 грн.;

- шуроповерт РИТМ, вартістю 300 грн

- дриль ударного типу STERN ID13DN, вартістю 500 грн

- кормоподрібнювач "Спецавтоматика" КР-03, серійний №3734, вартістю 1000 грн.;

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя », поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Суд виходить з того, що вартість спільного майна визначена позивачкою під час звернення до суду з позовом і відповідачем вона не спростована.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Що стосується позовних вимог в частині поділу жилого будинку , земельних ділянок, шахтних вагонеток та металевих бочок, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння від 14 квітня 2000 року, виданого виконкомом Мирнодолинської сільської ради на підставі рішення Мирнодолинської сільської ради від 22 березня 2000 року, право власності на домоволодіння № 22 по вул. Центральній в с. Мирна Долина належить Григор`єву ОСОБА_4 відповідачеві по справі( а.с.17 ).

За рішенням Мирнодолинської сільської ради від 22 березня 2000 року № 9 за Григор`євим В.І. визнане право власності на будівлю № 22 по вул. Центральній с. Мирна Долина Олександрівського району Донецької області згідно запису № 14 в погосподарській книзі ( а.с.66 ).

За довідкою Мирнодолинської сільської ради Олександрівського району Донецької області № 162/0224 від 26 березня 2018 року , що видана за даними погосподарської книги № 1, ОСОБА_5 зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1991 року по цей час. Право власності на жилий будинок було оформлено на Григор`єва В.І. після смерті його бабусі ОСОБА_6, яка померла 31 грудня 1993 року ( актовий запис про смерть № 56 від 31 грудня 1993 року).

а.с.64

На підставі рішення Мирнодолинської сільської ради народних депутатів від 22 грудня 1999 року за № 38 Григор`єву В.І. передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,4611 га, на території Мирнодолинської сільської ради для обслуговування жилого будинку та ведення підсобного господарства. Вказані обставини підтверджені

державним актом II-ДН № 030630, зареєстрованим в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 106 та виданим головою Мирнодолинської сільської ради народних депутатів 15 березня 2001 року .

Відповідно до наданих витягів з Державного земельного кадастру від 17 травня 2018 року земельна ділянка, загальною площею 0,4611 га , розподілена на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0, 2500 га , кадастровий номер :00:000:0095, та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2111 га, кадастровий номер :00:000:0096.Розташовані вказані земельні ділянки за адресою: с. Мирна Долина Олександрівського району Донецької області, вул.Центральна, 22, та зареєстровані на праві приватної власності за ОСОБА_3.

Отже, право власності на нерухоме майно у виді жилого будинку та земельних ділянок зареєстроване за відповідачем.

Суд приймає до уваги, що позов , з яким звернулась позивачка не містить вимоги визнання спірного нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя. Позивачка та її представник в судовому засіданні наполягали, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя з огляду на те, що відповідач отримав їх у власність під час шлюбу, тому це не потребує доказування. Однак, вказане твердження суперечить вимогам ст. ст. 24, 25 КпШС України, що діяли на час виникнення права власності на оспорюване майно.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст .24 КпШС Укураїни, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до ст. 25 КпШС України, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу ( як запевняє позивачка), але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Позивачкою не доведено той факт, що джерелом набуття права власності на житловий будинок, шахтні вагонетки та металеві бочки є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, а тому позов в частині визнання права власності на вказане рухоме майно та частки у жилому будинку за позивачкою задоволенню не підлягає.

Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

За статтею 28 КпШС України, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить і право володіння або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. В разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у володіння або користування здійснюється в порядку відведення.

Отже, з урахуванням викладеного, відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і ст. 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації ОСОБА_3 спірної земельної ділянки, позовні вимоги , що стосуються визнання права власності позивачки на частку у спірних земельних ділянках , не підлягають задоволенню.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно ст.141 ЦПК України , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.22,24,25 КпШС України,ст.ст.60, 69-72 СК України , ст. 372 ЦК України,ст.ст.4,12,13,15,81,82,133,141,259,263-265,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати право приватної власності позивачу - ОСОБА_1 на наступне майно:

- автомобіль легковий марки ВАЗ - 211540-110-20, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 20000 грн.;

- лобзик електричний "Енергомаш" ЛБ-40760М, серійний №ОR2654-116785D - вартістю 200 грн.;

- бензогенератор "Енергомаш" ЭГ- 87220, серійний №OR278-070827EN150 - вартістю 800 грн.;

- зварювальний апарат "Титан" БИС 2000, серійний номер №EN60974-1 - вартістю 700 грн.;

- бетонозмішувач НСМ450 ємністю 125 л. вартістю 800 грн.;

- мийка високого тиску DPW-150, серійний № 200933141, вартістю 1500 грн.;

- дриль електрична ПМЗ 750-10 Н, серійний № 12SKB0091318, вартістю 350 грн.;

- кутошлифувальна машина (болгарка) УШМ-125К, серійний № 28090, вартістю 500 грн.;

- шуроповерт РИТМ, вартістю 300 грн.;

- дриль ударного типу STERN ID13DN, вартістю 500 грн.;

- кормоподрібнювач "Спецавтоматика" КР-03, серійний № 3734, вартістю 1000 грн.;

Стягнути з відповідача - ОСОБА_3 на користь позивача -ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 222,25 гривень, та витрати на отримання правничої допомоги у розмірі 1000,00 грн., а разом 1222 ( одну тисячу двісті двадцять дві) гривні 25 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області або через Олександрівський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_4, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Повний текст рішення складено 05 жовтня 2018 року.

Суддя Ю.В. Щербак