Провадження № 2/337/7/2018
ЄУН № 337/113/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Бессарабової Т.П.

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «МетаБанк», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в :

ПАТ «МетаБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому вказано, що 05.12.2005 року між Акціонерним банком «Металург», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «МетаБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 55, згідно з яким був наданий кредит в сумі 35002 доларів США на строк 180 місяців по 15.12.2020 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 15,5 % річних. З метою забезпечення зобов'язань ОСОБА_3за кредитним договором АТ «МетаБанк» були укладені: договір поруки № 502 від 15.12.2005 року, з ОСОБА_5; договір поруки № 503 від 15.12.2005 року, з ОСОБА_6 Свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3не виконує, погашення кредиту і відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов укладеного кредитного договору не здійснює, внаслідок чого заборгованість за Кредитним договором станом на 09.11.2015 р. складає 8511,79 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09.11.2015 р. еквівалентно 192783,24 грн. у тому числі: заборгованість по простроченому тілу кредиту 46069,81 грн., що еквівалентно 2034,08 доларів США; заборгованість по простроченим процентам 69458,49 грн., що еквівалентно 3066,74 доларів США; пеня 33653,19 грн., що еквівалентно 1485,86 доларів США; штраф 33653,19 грн., що еквівалентно 1485,86 доларів США.

Просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_3та ОСОБА_5заборгованість за кредитним договором № 55 від 15.12.2005 року в розмірі 192783,24 грн., що курсом НБУ станом на 09.11.2015 року еквівалентно 8511,79 доларів США, а також з стягнути солідарно з ОСОБА_3та ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором № 55 від 15.12.2005 року в розмірі 192783,24 грн., що курсом НБУ станом на 09.11.2015 року еквівалентно 8511,79 доларів США, і судові витрати.

08.02.2016 року, ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя, відкрито провадження по справі.

29.02.2016 року до суду надійшла уточнена позовна заява, у якій вказано, що станом на 09.11.2015 р. заборгованість складає розмір в 5100,82 доларів США та 77254,94 грн., яка складається з: заборгованість по простроченому кредиту 2034,08 доларів США; заборгованість по простроченим процентам 3066,74 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання 33653,19 грн.; штраф 43601,75 грн.

06.05.2016 року позивачем було надана заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до яких вказано, що розрахунок заборгованості, станом на 04.05.2016 року, за кредитним договором № 55 від 15.12.2005 р. складає 8 424,18 доларів США, у тому числі: 3514,27 доларів США заборгованість по простроченому кредиту; 4909,91 доларів США заборгованість по простроченим процентам та 148678,04 грн., що складається з: 91342,70 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання; 57335,34 грн. штраф. Просить стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5, та з ОСОБА_3, ОСОБА_6, заборгованість в розмірі 8424,18 доларів США, та 148678,04 грн.

Ухвалами Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2016 року, 07.12.2016 року, за клопотанням ОСОБА_3, по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якою доручено Запорізькому відділенню Дніпропетровського науково дослідного інституту судових експертиз.

27.02.2017 року до Хортицького районного суду м. Запоріжжя, надійшов висновок експерта № 572-16.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2017 року, провадження по справі відновлено.

31.03.2017 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ПАТ «МетаБанк», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання кредитного договору недійсним, у якій вказано, що в грудні 2005 р. вона звернулася до ПАТ «МетаБанк» з метою купівлі квартири. Співробітники банку повідомили, що можуть надати кошти в сумі 176760 грн. за умови оплати відповідних комісій. Такий порядок оформлення кредиту вони мотивували тим, що вона була громадянкою ОСОБА_7 Федерації, а тому на будь-яких інших умовах видати кошти буде важко. При цьому, як пояснили співробітники банку, всі питання щодо видачі грошових коштів вони здійснюють самі, від неї лише було необхідно підписати у приватного нотаріуса договір іпотеки та договір купівлі-продажу квартири, на купівлю якої бралися кошти та повертати отримані кошти платежами по 510 доларів в подальшому. Оскільки вона повністю не розуміла української мови, та довіряла працівникам банку, підписала надані документи в присутності приватного нотаріуса. При цьому приватним нотаріусом не з'ясовувався факт укладення між сторонами кредитного договору. Таким чином, нею було підписано лише іпотечний договір, яким було зазначено про надання коштів банку в розмірі 35002 доларів США, що було еквівалентом 176760 грн. Жодних посилань на існування кредитного договору договір іпотеки не містив. На момент підписання договору іпотеки вона не розуміла, що відбувається порушення її прав, та що договір іпотеки, без існування кредитного договору, є недійсним. З моменту підписання Іпотечного договору, працівники банку не зверталися до неї з заявами щодо необхідності підписання кредитного договору. З грудня 2005 р. нею виключно виконувалися умови іпотечного договору. В кінці 2008 року курс долару по відношенню до гривні почав змінюватися, в зв'язку з чим вона зверталася до банку з питанням щодо порядку виконання іпотечного договору. 05.08.2010 р. між нею та банком було підписано Договір №1 про внесення змін до кредитного договору №55 від 15.12.2005 р. При цьому, при підписанні додаткової угоди вона не здогадувалася про той факт, що вказана додаткова угода є частиною договору, який вона не підписувала, оскільки номер та дата додаткової угоди співпадали з номером та датою іпотечного договору, крім того сторонами додаткової угоди зазначалися "Заставо держатель" та "Заставодавець", що для неї було тотожнім поняттям "Іпотекодержатель" та "Іпотекодавець". 27.08.2014 р. між нею та банком було підписано Додаткову угоду №2 до кредитного договору, який нею не підписувався. Як і минулого разу, підписуючи додаткову угоду, вважала, що між нею та банком укладався лише Іпотечний договір, до якого і вносилися зміни шляхом укладення додаткових угод. Просить суд визнати недійсним кредитний договір від 15.12.2005 р. №55.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.05.2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ПАТ «МетаБанк», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання кредитного договору недійсним, обєднано в одне провадження з позовом ПАТ «МетаБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором

Ухвалою від 29.08.2017 року, за клопотанням ПАТ «МетаБанк», по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якою доручено Харківському науково дослідному інституту судових експертиз.

29.12.2017 року до суду надійшло повідомлення №17610, про неможливість надання висновку, та повернення матеріалів без виконання.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2018 року, провадження по справі відновлено.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23.02.2018 року встановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, і призначено підготовче судове засідання.

13.03.2018 року до суду від ПАТ «МетаБанк» надійшов відзив на зустрічний позов, у якому вказано, що зустрічні позовні вимоги AT «МетаБанк» не визнає в повному обсязі, вважає вимогибезпідставними та необґрунтованими. Порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом. ОСОБА_3 схвалила правочин наступними діями: звернулася до банку із заявою-анкетою, що містить ті самі умови, що і оспорюваний кредитний договір, підписала договір іпотеки з аналогічними умовами кредтування, підписала додаткові угоди до кредитного договору та протягом всього часу з моменту видачі кредиту зверталась до банку із заявами про перегляд процентної ставки по кредитному договору, перенесенням строків платежів, тощо. ОСОБА_3 не тільки виявила своє бажання отримати кредит на умовах, що обумовлені в оспорюваному кредитному договорі, але прийняла ці умови говору та виконувала їх, зокрема, сплачувала кредит та проценти за договором протягом 10-ти років, зверталася до банку з питаннями, які стосуються правовідносин безпосередньо за оспорюваним кредитним договором. Додаткові угоди не оспорюються Позичальницею. Матеріали справи не містять жодного звернення ОСОБА_3 до Банку з приводу не підписання кредитного договору чи неправомірності нарахування процентів відповідно до умов кредитування, хоча банк завжди при зверненнях до Позичальниці, при листуванні, посилався на кредитний договір. Банком неодноразово направлялися ОСОБА_3 нагадування, повідомлення, відповіді повязаних із виконанням кредитного договором №55 від 15.12.205 року. За змістом листування, що відбувалося між Банком та ОСОБА_3, підтвержується, що ОСОБА_3 була повністю обізнана із кредитним договором, прийняла та погодилася з умовами кредитування і мала другий примірник кредитного договору. Обставини та докази у даній справі свідчать, що оспорюванийкредитний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, щообумовлені ним.Банк наголошує, що висновок експерта не є обов'язковим для суду і має оцінюватися в сукупності з усіма іншими доказами за правилами, встановленими ЦПК України. АТ «МетаБаик» не погоджується з висновком експерта, оскільки фактично висновок експерта суперечить іншим матеріалам справи, являється необґрунтованим і викликає сумнів у його правильності, експертом застосовано застарілі методики дослідження, має суперечливі висновки і є суб'єктивним.

Крім того, вважає, що ОСОБА_3 пропустила строк позовної давності, скільки про існування оспорюваного нею кредитного договору їй було добре відомо ще задовго до подачі позову банком до суду. 25.08.2009 року ОСОБА_3 підписала договір про внесення змін до оспорюваного кредитного договору і враховуючи, що ОСОБА_3 вказує, що з нею взагалі не був підписаний кредитний договір, то з цієї дати вона також могла дізнатися про оспорюваний -кредитний договір і скористатися своїм правом на його оскарження, тобто до 25.08.2012 року. Попри це, ОСОБА_3 28.08.2014 року підписала додаткову угоду №2 до договору, при цьому, не здійснювала ніяких дій щодо оспорювання кредитного договору. Вважає, що маються всі підстави для задоволення первіснихпозовних вимог у повному обсязі та відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог.

10.04.2018 року,від представника ОСОБА_3, до суду надійшла відповідь на відзив, у якій вказано, що ОСОБА_3 не надавала будь-кому повноважень на підписання кредитного договору від її імені. Мав місце факт підробки підпису ОСОБА_3, що тягне за собою дефект форми кредитного договору та дефект волі Позичальника, що свідчить про недійсність кредитного договору. Вносячи кошти на користь банку, ОСОБА_3 виконувала умови договору іпотеки, а не кредитного договору. Посилання банку на попереднє звернення про укладення кредитного договору підтверджує лише бажання ОСОБА_3 укласти його, а не факт його укладення. Через злісну недбалість працівників банку, вони в порушення вимог Закону не надали позичальнику примірник кредитного договору для підпису, а підробили її підпис, вважаючи, казаний факт не буде встановлено в майбутньому. ОСОБА_3 виконувала умови договору іпотеки, п. 3.1 якого було передбачено обов'язок в погашенні кредиту в розмірі 510 доларів США. В подальшому нею укладалися додаткові угоди до договору, при цьому вона вважала, що укладає додаткові договори до договору іпотеки, при цьому в цих додаткових угодах, які були виготовлені працівниками банку, було зазначено її не в якості позичальника, а в якості заставодавця. Факт підписання ОСОБА_3 умов договору іпотеки, які повторюють умови кредитного договору (розмір кредиту, відсоткова ставка, період кредитування, розмір платежу) також не свідчить про підписання нею кредитного договору, та тим більше не може свідчити про виконання нею умов кредитного договору. Банком наводиться необґрунтований та надуманий аналіз висновку експерта. При цьому банком не беруться до уваги обґрунтовані та безсумнівні висновки щодо суттєвих відмінностей в підписі та почерку позичальника, що й стало підставою для висновку. Посилання банку на те, що висновок експерта не містить інформації, визначеної законодавством, спростовується текстом висновку, який містить всі необхідні реквізити, які дають підстави вважати його обґрунтованим та об'єктивним. Зазначення банком того, що висновок здійснено з використанням застарілих, радянських методик, свідчить про відсутність у представника будь-яких належних підстав для спростування висновку та намаганням ввести суд в оману при оцінці висновку, оскільки вказаним висновком чітко зазначено, що при його складанні також було використано: Закон України «Про судову експертизу» від 25.02.1994 р.; Цивільний процесуальний кодекс України; «Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень»; «Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень»; «Загальна методика дослідження почерку при ідентифікації виконання». Про існування тексту кредитного договору ОСОБА_3 дізналася лише після подання позову банку до неї в 2016 р., при цьому факт не підписання Позичальником такого договору підтверджено висновком експерта. Саме обов'язком банку є передання примірника кредитного договору позичальнику, тобто через порушення вимог закону ОСОБА_3 на протязі більш ніж 10 років не знала про існування кредитного договору. Будь-які посилання ОСОБА_3 в письмових документах, які підписувалися в подальшому в банку на підставі типових форм банку, не може бути підставою обізнаності ОСОБА_3 з текстом кредитного договору, оскільки вона виконувала умови Іпотечного договору, який нею було підписано.

У судовому засіданні представники позивача підтримали первісні позовні вимоги, і заперечували проти задоволення зустрічного позову, з мотивів викладених у позові, відзиві на зустрічний позов.

У судовому засіданні відповідачка з позовом не згодна, підтримала вимоги за зустрічним позовом, з мотивів викладених у позові і відповіді на відзив.

Суд, розглянувши надані документи та матеріали, вислухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 15.12.2005 року було оформлено кредитний договір № 55, сторонами якого вказані: Акціонерний банк «Металург» та громадянка ОСОБА_7 Федерації ОСОБА_8

Пунктом 1.1 договору вказано, що банк надає позичальнику кредит на споживчі цілі у сумі 35002 грн., на строк 180 місяців по 15.12.2020 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 15,5 % річних, комісія за надання кредиту 510 грн.(т.1 а.с.5,6).

Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

15.12.2005 року між Акціонерним банком «Металург» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір № 55.

Пунктом 1.2 іпотечного договору вказано, що іпотекодержатель надає іпотекодавцю кредит на придбання нерухомого майна, у сумі 35002 доларів США, на термін по 15.12.2020 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 15,5 % річних та плати за надання кредиту у розмірі 980 грн., шляхом зарахування коштів на рахунок іпотекодавця(т.1 а.с.105-107).

Згідно до виписки за період з 15.12.2005 року по 16.12.2005 року по клієнту ОСОБА_8, приход основного депозиту склав 35002 доларів США, і 980 грн.(т.1 а.с. 17).

Відповідно до дублікату(витяг) квитанції №17899819 від 15.12.2005 року, ОСОБА_3 видано готівкою 35002 доларів США(т.1 а.с.102).

Згідно до положень ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

15.12.2005 року між Акціонерним банком «Металург» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 502, відповідно до якого, сторони уклали договір застави, за яким ОСОБА_5 зобовязується у разі невиконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором № 55 від 15.12.2005 року, погасити борг в сумі наданого кредиту 35002 доларів США(т.1 а.с.11-13).

15.12.2005 року між Акціонерним банком «Металург» та ОСОБА_6 укладено договір поруки № 503, відповідно до якого, сторони уклали договір застави, за яким ОСОБА_6 зобовязується у разі невиконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором № 55 від 15.12.2005 року, погасити борг в сумі наданого кредиту 35002 доларів США(т.1 а.с.14-16).

22.05.2009 року, 29.05.2009 року, банк звертався до ОСОБА_3 з приводу порушення строків сплати платежів за кредитним договором № 55 від 15.12.2005 року(т.2 а.с.91-93).

25.08.2009 року оформлено договір №1 про внесення змін до кредитного договору № 55 від 15.12.2005 року, між заставодержателем Акціонерним банком «Металург»і заставодавцем ОСОБА_8(т.1 а.с. 7).

13.05.2011 року, банк звертався до ОСОБА_3 з приводу порушення строків сплати платежів за кредитним договором № 55 від 15.12.2005 року(т.2 а.с.94).

27.08.2014 року оформлено додаткову угоду №2 до кредитного договору № 55 від 15.12.2005 року, між ПАТ «Метабанк», який є правонаступником Акціонерного банку «Металург» і ОСОБА_3(т.1 а.с. 8-10).

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 04.05.2016 року, заборгованість за кредитним договором № 55 від 15.12.2005 року складає 8424,18 доларів США, у тому числі: 3514,27 доларів США заборгованість по простроченому кредиту; 4909,91 доларів США заборгованість по простроченим процентам, і 148678,04 грн., що складається з: 91342,70 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання; 57335,34 грн. штраф(т.1 а.с.88-90).

15.05.2009 року, ОСОБА_3 зверталась до банку із заявою про відстрочку платежів, 29.07.2009 року про перенесення дати погашення кредиту, 21.08.2014 року про можливість відстрочки сплати тіла кредиту і частини процентів, 18.12.2014 року про заміну валюти, за договором № 55 від 15.12.2005 року(т.1 а.с.108-111).

27.11.2015 року, ОСОБА_3 зверталась до банку із заявою про реструктуризацію за іпотечним договором № 55 від 15.12.2005 року(т.1 а.с.112-114), на що їй була надана відповідь 29.12.2015 року(т.2 а.с.95).

Відповідно до висновку експерта №572-16 від 14.02.2017 року, підписи, які виконані від імені ОСОБА_3 у кредитному договорі №5 від 15.12.2005 р., а саме: на сторінці 1 аркушу 1 знизу справа, на сторінці 2 аркушу 1 знизу справа, сторінці 3 аркушу 2 в рядках "підпис", виконані не ОСОБА_3, а іншою особою, з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_3 Почерк, яким виконаний рукописний текст від імені ОСОБА_3 у кредитному договорі №55 від 15.12.2005 року, а саме: ім'я, по батькові, прізвище на аркуші 3 в рядках «власноруч ПІБ позичальника», «ПІБ позичальника», виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою(т.1 а.с.190-201).

Ухвалою від 29.08.2017 року, за клопотанням ПАТ «МетаБанк», який посилався на те, що висновок експерта суперечить обставинам і матеріалам справи, по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якою доручено Харківському науково дослідному інституту судових експертиз(т.2 а.с. 32-35).

29.12.2017 року до суду надійшло повідомлення №17610, про неможливість надання висновку, та повернення матеріалів без виконання(т.2 а.с. 59).

Відповідно до змісту ст. 18 Закону України «Про іпотеку», іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити, зокрема, таку істотну умову, як: зміст та розмір основного зобовязання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобовязання. Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобовязання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобовязання.

Договір іпотеки № 55 від 15.12.2005 року, укладений між Акціонерним банком «Металург» та ОСОБА_3, і який сторонами не оспорюється, не містить посилання на правочин, у якому встановлено основне зобовязання, а за формою і змістом відповідає вимогам, встановленим для договору іпотеки, та вимогам, встановленим законом, для договору кредиту.

Посилання ОСОБА_3 на підписання та виконання умов іпотечного договору № 55 від 15.12.2005 року, суд вважає такими, що заслуговують на прийняття з огляду на те, що виписка за період з 15.12.2005 року по 16.12.2005 року по клієнту ОСОБА_8О.(приход основного депозиту склав 35002 доларів США, і 980 грн.), відповідає п. 1.2 іпотечного договору.

Також відповідно до дублікату(витяг) квитанції №17899819 від 15.12.2005 року, ОСОБА_3 видано готівкою 35002 доларів США, як сума вказана у п. 1.2 іпотечного договору.

Крім того договір №1 від 25.08.2009 року, про внесення змін до кредитного договору № 55 від 15.12.2005 року, укладено між заставодержателем Акціонерним банком «Металург»і заставодавцем ОСОБА_8, що відповідає термінам притаманним до іпотеки, так як іпотекою є застава нерухомого майна.

27.11.2015 року, ОСОБА_3 зверталась до банку із заявою про реструктуризацію за іпотечним договором № 55 від 15.12.2005 року.

У судовому засіданні встановлено, що текст кредитного договору № 55 від 15.12.2005 року, має посилання позичальника ОСОБА_8 замість ОСОБА_3, надання кредиту в 35002 грн., а не в доларах США, та відповідно до висновку експерта №572-16 від 14.02.2017 року, ОСОБА_3 не підписувався.

У суду немає підстав ставити під сумнів висновок експерта, так як складений відповідно до норм закону і відповідних актів, експертом при складанні висновку було використано: Закон України «Про судову експертизу» від 25.02.1994 р.(зі змінами та доповненнями); Цивільний процесуальний кодекс України від 18.03.2004 р.(зі змінами та доповненнями); «Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень»(наказ МЮ України від 08.10.98 №53/5.(зі змінами та доповненнями); «Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень»(у редакції наказу МЮ України від 26.12.2012 року №1950/5); «Загальна методика дослідження почерку при ідентифікації виконання», ВНДІСЕ, 1971р. реєстраційний код №1.1.04; «Дослідження підписів», ВНДІСЕ, 1971р. реєстраційний код №1.1.12.

Таким чином судом встановлено, що спірний кредитний договір № 55 від 15.12.2005 року, підписаний кредитором, а підпис позичальника виконаний іншою, неуповноваженою на те особою.

Такий договір не відповідає вимогам правочину щодо волевиявлення сторони відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, ч. 3 ст. 203 ЦК України, за якими правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідач ОСОБА_3не підписувала кредитний договір № 55 від 15.12.2005 року, що дає підстави для висновку, що такий договір не створює для неї будь-яких прав та юридичних наслідків, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за таким кредитним договором із ОСОБА_3

Таким чином, у досліджуваних правовідносинах встановлено відсутність волевиявлення учасника правочину, яке б відповідало його внутрішній волі, яка мала бути спрямована на реальне настання певних правових наслідків, що обумовлені таким правочином. За відсутності відповідного волевиявлення учасника правочину такий правочин не спричиняє виникнення у цієї особи як прав, так й обовязків, обумовлених змістом такої домовленості.

Такий ж правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 527/1829/15-ц(провадження № 61-1164св18).

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Заява про застосування строку позовної давності, яка викладена у відзиві на зустрічний позов, суд вважає необґрунтованою, оскільки у заяві про застосування строку позовної давності, зазначено застереження про її застосування у разі, якщо суд дійде висновку, що право ОСОБА_3 є порушеним і підлягає захисту.

Виписка по рахунку про зарахування і видачу грошових коштів від 15.12.2005 року, підписання договору про внесення змін від 25.08.2009 року, додаткової угоди від 28.08.2014 року, не здійснення дій щодо оспорювання кредитного договору, на які посилається ПАТ «МетаБанк», не є достатніми доказами у розумінні статті 80 ЦПК України, оскільки не містять відомостей, що саме ОСОБА_3 підписувала кредитний договір, та була обізнана про його існування.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З огляду на надані сторонами докази, пояснення сторін, суд вважає, що про порушення свого права ОСОБА_3 дізналась після предявлення позову до неї, тобто 14.01.2016 року, і таким чином заява ПАТ «МетаБанк» про застосування строку позовної давності, задоволенню не підлягає.

Так як судом встановлена недійсність кредитного договору № 55 від 15.12.2005 року, то і не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості, за цим договором, з поручителів.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 229, 263-265, 354-355 ЦПК України, ст. 202, 203, 215, 553, 261, 575, 1054 ЦК України,ст. 18 Закону України «Про іпотеку», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «МетаБанк» про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_5, також з ОСОБА_3, ОСОБА_6, заборгованості за кредитним договором № 55 від 15.12.2005 року у розмірі 8424,18 доларів США та 148678,04 грн., і судових витрат відмовити.

Зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір від 15.12.2005 року № 55 між Акціонерним банком «Металург» та ОСОБА_3.

На рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду, протягом 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя:

Повний текст рішення складений 21.12.2018 року.

Суддя: