Постанова

Іменем України

22 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 344/9053/15-ц

провадження № 61-13689св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

представник заявника - ОСОБА_5,

заінтересована особа - ОСОБА_6,

представник заінтересованої особи - ОСОБА_7,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2016 року у складі судді Пастернак І. А. та на ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2016 року у складі суддів: Василишин Л. В., Мелінишин Г. П., Бойчука І. В.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2015 року ОСОБА_5 як представник ОСОБА_4, звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із заявою про відновлення втраченого провадження Івано-Франківського міського народного суду у справі № 2-229/1979 року.

Свою заяву мотивувала тим, що 16 квітня 1979 року Івано-Франківський народний суд Івано-Франківської області ухвалив рішення у справі № 2-229/1979 за позовом представника ОСОБА_8 - ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про поділ майна подружжя, яким позов задовольнив та присудив ОСОБА_8 в домоволодінні АДРЕСА_1 кімнату 1-5 площею 22 кв.м і туалет вартістю 39 крб.

ОСОБА_9 присуджено кімнати 1-2 площею 4,4 кв. м., 1-3 площею 5,1 кв.м, 1-4 площею 17,2 кв.м., сіни вартістю 40 крб. і сарай вартістю 424 крб. та стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 компенсацію за різницю вартості часток. Отже, частка ОСОБА_9 була більшою, ніж частка ОСОБА_8, однак суд у рішенні від 16 квітня 1979 року допустив описку, невірно вказавши в резолютивній частині розміри ідеальних часток сторін, а саме: ОСОБА_8 - 62/100, а ОСОБА_9 - 38/100.

Посилаючись на положення статей 402 - 405 ЦПК України та враховуючи необхідність виправлення описки у резолютивній частині рішення Івано-Франківського міського народного суду від 16 квітня 1979 року та з метою об'єктивного розгляду справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про припинення власності на частку в спільному майні, яка перебуває на даний час на розгляді у Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області, представник позивача просив суд відновити втрачене судове провадження у справі №2-229/1979 за позовом представника позивача ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про поділ майна подружжя та виправити помилку в резолютивній частині рішення в частині визначення ідеальних часток сторін.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2016 року заяву ОСОБА_4 задоволено частково, відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі № 2-229/1979 року за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про розподіл майна. Встановлено, що резолютивна частина рішення від 16 квітня 1979 року у цій справі викладена таким чином: Позов задовольнити. Присудити ОСОБА_8 в домоволодінні АДРЕСА_1 кімнату 1-5 площею 22 м.кв. і туалет вартістю 39 крб. ОСОБА_9 кімнату 1-2 площею 4,4 м.кв.; 1-3 - 5,1 м.кв.; 1-4 - пл. 17,2 м.кв.; сіни вартістю 40 крб. і сарай вартістю 424 крб. Ідеальна доля ОСОБА_8 становить 62/100, а ОСОБА_9 - 38/100. Стягнути з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_8 302 крб. 50 коп. компенсації за різницю вартості долей. Перебудову будинку зробити новий вхід і закласти дверний пройом між кімнатами 1-4 і 1-5 покласти на ОСОБА_8

Хатнє майно: килим 100 крб., килим 140 крб., шафу 50 крб., диван-ліжко 50 крб., телевізор 20 крб., трюмо 30 крб., 2 ліжка за 30 крб., стіл 10 крб., 4 стільця 10 крб., пральну машину 140 крб., швейну машину 20 крб., 3 покривала 30 крб, 2 перини 60 крб., 3 подушки 15 крб., - всього на 755 крб. залишити за ОСОБА_9, стягнути з нього в користь ОСОБА_8 377 крб. 50 коп., тобто 1/2 їх вартості; та 28 крб. 02 коп. за проведення експертизи. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для відновлення втраченого судового провадження. Що стосується вимоги про виправлення описки у рішенні суду першої інстанції від 16 квітня 1979 року, то вона задоволенню не підлягає, оскільки при вирішенні спору судом не досліджувались розміри часток сторін у спірному майні.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що особа, яка звернулася із заявою про відновлення втраченого судового провадження, не має права на звернення до суду з такою заявою, оскільки вона не брала участь у справі та не є процесуальним правонаступником особи, яка брала участь у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2016 року рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що заявник є правонаступником особи, яка була стороною у справі, та не позбавлений права на звернення до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2016 року рішення Івано-Франківської області від 19 лютого 2016 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, і судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

У жовтні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2016 року, в якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, відмовити в задоволенні заяви про відновлення втраченого судового провадження.

Касаційна скарга ОСОБА_6 мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права, оскільки із заявою про відновлення втраченого судового провадження звернулась особа, яка не має права на таке звернення. Суди не звернули увагу на те, що заявник не має права на звернення до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження у зв'язку з відсутністю процесуального правонаступництва.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зазначену справу.

23 листопада 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_10 на касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2016 року, які мотивовані тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, оскільки вони ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги є безпідставними.

13 грудня 2016 року вказана справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року дану справу призначено до судового розгляду.

15 березня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та 19 березня 2018 року передано судді-доповідачу.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведенів касаційній скарзі доводи ОСОБА_6 не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права.

Процедура відновлення втраченого судового провадження визначена Розділом ІХ ЦПК України.

Відповідно до статей 402 - 404 ЦПК України(в редакції на час вирішення питання в суді) відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі.

Суди встановили, що 16 квітня 1979 року Івано-Франківським міським народним судом Івано-Франківської області у справі № 2-229/1979 року за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про поділ майна подружжя ухвалено рішення, яким позов задоволено та здійснено поділ рухомого та нерухомого майна між сторонами, зокрема домоволодіння АДРЕСА_1. Втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або за ініціативою суду.

У ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, а після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Після смерті ОСОБА_9 спадкоємцями стали діти - ОСОБА_11, ОСОБА_6 та ОСОБА_8- друга дружина.

Відповідно до заповіту від 13 грудня 2006 року ОСОБА_8- заповіла належне їй майно ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_8 приватним нотаріусом 15 березня 2012 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину на 38/300 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_4, є правонаступником померлої ОСОБА_8, яка була стороною у справі, та не позбавлений права на звернення до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження.

24 червня 2015 року ОСОБА_5 як представник ОСОБА_4 подала заяву про відновлення втраченого судового провадження у справі № 2-229/1979 року.

У заяві представник ОСОБА_4 посилалася на те, що відновлення втраченого судового провадження необхідно для усунення помилки в резолютивній частині рішення суду від 16 квітня 1979 року з метою захисту прав на успадковану частку спірного будинковолодіння, оскільки ОСОБА_6 звернулась до суду із позовними заявами, що стосуються його прав на частку в домоволодінні по вул. Токарській,5 у м. Івано-Франківську.

Суд першої інстанції, відновивши матеріали втраченого судового провадження за наявних для цього підстав, у задоволенні вимоги про виправлення описки у рішенні Івано-Франківського міського народного суду Івано-Франківської області від 16 квітня 1979 року у справі № 2-229/1979 року відмовив, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження того, що при вирішенні спору судом досліджувались розміри часток сторін у справі, суду не надано. З таким висновком суду першої інстанції, погодився й апеляційний суд.

Такий висновок судів першої та апеляційної інстанцій є обґрунтованим і доводами касаційної скарги не спростований.

Доводи касаційної скарги про те, що заявник не має права на звернення до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження у зв'язку з відсутністю процесуального правонаступництва не заслуговують на увагу, з огляду на встановлені судами обставини.

Інші доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а лише ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на осіб, які подали касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило