Провадження № 2/752/1875/18
РІШЕННЯ

Іменем України

09.07.2018 року Голосіївський суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Конельської А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Сучасний факторинг» основну суму боргу у розмірі 5028,63 грн.; штраф у розмірі 1200 грн.; інфляційні збитки у розмірі 3236,42 грн.; три процентів річних у розмірі 641,15 грн., а також сплачену суму судового збору у розмірі 1600 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 02.04.2013 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу № 007510, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_2 продала, а відповідач ОСОБА_1 придбав та зобов'язувався оплатити товар - ГБО. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язувався оплатити загальну суму за товар у розмірі 6702,41 грн., з яких 556,30 грн. відповідач сплатив до моменту отримання товару, а 6146,11 грн. - повинен був сплатити на умовах відтермінування платежу. 02.04.2013 року за актом приймання-передачі відповідач отримав товар. Однак, свої зобов'язання відповідач за договором не виконав, несплачена сума боргу становить 5028,63 грн. Відповідно до умов договору від 31.01.2013 року та додаткової угоди від 02.04.2013 року, укладених між позивачем та ФОП ОСОБА_2, позивач набув права вимоги за договором купівлі-продажу від 02.04.2013 року, внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за договором, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення основної суми боргу, штрафу, трьох процентів річних та інфляційних витрат.

У судове засідання представником позивача подано заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також надав згоду на заочний розгляд справи.

Відповідач у судове засідання повторно не з'явився. На підставі ст.ст. 280-283 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи.

Дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступного.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 02 квітня 2013 року між ОСОБА_1, як покупцем, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, як продавцем, укладено договір купівлі-продажу товарів № 007510 (далі - «Договір») (а.с. 18), відповідно до умов якого ОСОБА_1 придбав товар - ГБО, характеристики якого викладено у п. 4 Договору. Крім того, згідно умов вказаного пункту Договору, ціна продажу становить 6 702,41 грн., з яких 556,3 грн. сплачено покупцем в момент підписання договору, залишок суми становить 6 146,11 грн.

За умовами Договору, щомісячний платіж становить 558,73 грн., термін проведення повного розрахунку до березня 2014 року. Штраф за пропуск кожного платежу - 100 грн.

Згідно змісту п. 8.6 Договору, продавець повідомив покупця про відступлення права вимоги за цим Договором на користь ТОВ «Сучасний факторинг» згідно Генерального договору відступлення права вимоги від 31.01.2013 року та додаткової угоди до нього, внаслідок чого оплату решти суми заборгованості покупець повинен здійснювати на користь ТОВ «Сучасний факторинг» згідно із графіком платежів.

02.04.2013 року продавець ФОП ОСОБА_2 передала, а покупець ОСОБА_1 прийняв товар - ГБО, вартістю 6 702,41 грн., що стверджується актом приймання-передачі (а.с. 19).

31.01.2013 року між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Сучасний факторинг» укладено генеральний договір відступлення права вимоги № СФ 2017549, за умовами якого ТОВ «Сучасний факторинг» зобов'язується передати грошові кошти в обмін на право вимоги до боржників за основними договорами, про що у кожному конкретному випадку укладається додатковий договір до генерального договору відступлення права вимоги (а.с. 23-24).

02.04.2013 року між ТОВ «Сучасний факторинг» та ФОП ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 007510 до генерального договору відступлення права вимоги від 31.01.2013 року, згідно вимог якого до ТОВ «Сучасний факторинг», як нового кредитора, перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу 02.04.2013 року (а.с. 27).

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує на те, що відповідач в порушення графіку платежів, здійснював платежі несвоєчасно та не в повному обсязі. Так, залишок за основним боргом за договором становить 5 028,63 грн., порушення умов договору відповідачем мало місце з липня 2013 року.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що після настання строку, визначеного умовами договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав та у подальшому виконувати їх відмовляється, а тому позивачу завдана шкода в зв'язку з неможливістю одержання замовленого твору та використання його для власних потреб, що є істотним порушенням договору зі сторони автора і наслідком цього має бути розірвання договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Враховуючи, що за умовами п. 4 Договору, відповідач у термін до 07.03.2014 року був зобов'язаний виплатити залишок заборгованості за договором у розмірі 6 146,11 грн., однак станом на час подання позову до суду свої зобов'язання по виплаті коштів, виконав лише частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню залишок заборгованості по договору у розмірі 5 028,63 грн.

Крім того, звертаючись до суду з вимогами про стягнення штрафу в сумі 1200 грн., позивач посилається на умову пункту 4 укладеного між сторонами, згідно якого сторони домовились, що сторона, яка допустила порушення зобов'язань та умов Договору або неналежним чином виконала зобов'язання за цим Договором сплачує іншій стороні штраф в сумі 100 грн. за пропуск кожного платежу.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 3 цієї статті установлено, що кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу).

Статтею 617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Оскільки відповідачем не доведено обставин, які давали б підстави для звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, підстав для застосування ст.617 ЦК України не убачається.

За вказаних обставин, суд надходить до висновку про те, що на підставі п. 4 Договору, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у розмірі 1200 грн.

Згідно ч. 2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з розрахунком інфляційних витрат та трьох процентів річних, наведеним у позовній заяві та складеним за період з липня 2013 року по вересень 2017 року, та надходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків у розмірі 3236,42 грн. та трьох процентів річних у розмірі 641,15 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги доведеними в ході розгляду справи, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат слід вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 430 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» основну суму боргу у розмірі 5028,63 грн., штраф у розмірі 1200 грн., інфляційні збитки у розмірі 3236,42 грн., три процентів річних у розмірі 641,15 грн., а всього 10 106 (десять тисяч сто шість гривень) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» сплачену суму судового збору у розмірі 1600 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 10.07.2018 року.

Суддя