Справа № 462/689/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/783/354/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

позивачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, представника ОСОБА_3, на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілія Володимирівна, в кінцевій редакції позовних вимог якого просила визнати недійсним іпотечний договір, укладений 19.10.2006 року між ОСОБА_6, ОСОБА_5 і ТОВ «Український промисловий Банк» та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. за реєстровим №5559 (в подальшому - «Іпотечний договір»), а також зняти обтяження щодо заборони відчуження нерухомого майна, а саме - квартири АДРЕСА_1 (в подальшому - «спірна квартира»).

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 19.10.2006 року відповідач ОСОБА_5, чоловік позивачки, уклав, як майновий поручитель, Іпотечний договір з ТОВ «Український промисловий Банк», правонаступником якого є ПАТ „Дельта Банк", з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором №120/КВ-06 від 19.10.2006 року. За умовами Іпотечного договору ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передали в іпотеку спірну квартиру. З 29.08.1976 року вона з ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі і по даний час проживають у спірній квартирі, яка була отримана позивачкою у 1983 році, як працівником ЖЕКу Залізничного району м. Львова, що підтверджується ордером № 6994, виданим 08.97.1983 року Залізничним райвиконкомом м. Львова. В подальшому дана квартира, за спільним рішенням сім'ї була приватизованою її чоловіком ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6, які без погодження з позивачкою передали її у іпотеку - незважаючи на те, що ця квартира у відповідності до положень Сімейного Кодексу України є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Вважає іпотечний договір, укладений її чоловіком без її на то згоди, таким, що порушує її законні права та інтереси; таким, що укладений всупереч вимогам закону та (відповідно) таким, що підлягає визнанню недійсним (т.1, а.с. 1-2, 62, 121-122).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено (т.1, а.с. 223-225).

Дане рішення оскаржила представник позивачки.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом не було враховано те, що ордер на заселення спірної квартири у 1983 році був отриманий саме позивачкою, а також те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а спірну квартиру чоловіком позивачки ОСОБА_5 було приватизовано під час його перебування у шлюбі з позивачкою (т.2, а.с. 11-14).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 2 ст. 356 ЦПК України - що в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6).

Доводи апеляційної скарги фактично повторюють доводи позовної заяви, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та прийшов до вірного висновку про те, що позивачка жодного відношення до спірної квартири на час укладення Іпотечного договору не мала і не має, оскільки спірна квартира, яка була приватизованою відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вересні 2006 року, не є спільною сумісною власністю подружжя, а той факт, що саме позивачка отримувала ордер на заселення цієї квартири у 1983 році, не може слугувати правовою підставою для віднесення спірної квартири до спільної сумісної власності подружжя.

В той же час, апеляційна скарга не містить доводів стосовно того, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини судом встановлені неповно та (або) неправильно, які саме докази по справі були неправильно досліджені чи оцінені); в апеляції не наведено нових обставин, що підлягають встановленню в ході апеляційного розгляду справи, доказів, які підлягають дослідженню чи оцінці, заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Враховуючи вище наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, представника ОСОБА_3, залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 грудня 2017 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 31 серпня 2018 року.

Головуючий

Судді: