Справа № 727/5463/18
Провадження № 2/727/1207/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

12 липня 2018 року. Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді - Семенка О.В.

при секретарі - Гончарук Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

29 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В позові посилається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідачка є колишнім власником даної квартири та значиться зареєстрованою за даною адресою. Зі слів самої ОСОБА_2, після продажу квартири вона мала виїхати на постійне місце проживання за кордон. Факт відсутності за місцем реєстрації ОСОБА_2 понад один рік можуть підтвердити свідки: ОСОБА_3, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Той факт, що колишня власниця продовжує бути зареєстрованою в квартирі яґк належить йому на праві власності, і не являється його родичкою, порушує його права як власника квартири на користування та розпорядження своїм майном, у звязку з чим просив визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, однак відомостей про поважність причини неявки суду не надала.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволенню а справу розглянути в заочному порядку.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межахзаявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1, на підставі договорів дарування від 01.12.2004р. та 05.03.2010р. на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2.

Згідно довідки про склад сімї, виданої КЖРЕП-4, 58000 м.Чернівці, вул. Полєтаєва, 10 від 24.05.2018 № 1222 в квартирі АДРЕСА_3 зареєстрована відповідачка ОСОБА_2, яка є колишнім власником даної квартири, ІНФОРМАЦІЯ_3, дата реєстрації 26.06.1969р.

Однак ОСОБА_2 не проживає в даній квартирі з 2002р., про що складено Акт про проживаючих осіб в житловому приміщенні №110 від 24.05.2018р. від КЖРЕП-4. відповідач не являється членом родини позивача, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при виборі Д застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачка ОСОБА_2 втратила право користування квартирою №9 в будинку № 16-Б по вулиці Небесної Сотні в місті Чернівці у звязку з тривалою, понад один рік відсутністю за місцем реєстрації.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави, так як позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 317, 379, 391, 391, 405 ЦК України, ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 19, 89, 95, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою №9 в №16-Б по вулиці Небесної Сотні у м. Чернівці.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. на користь держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

СУДДЯ Семенко О.В.