Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1163/18
УХВАЛА

09 липня 2018 року м. Миколаїв

Суддя Миколаївського районного суду Миколаївської області Шаронова Н.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Миколаївській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановив:

02 липня 2018 року ОСОБА_1, на підставі положень ст. ст. 315 - 319 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України у Миколаївській області про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - встановлення факту перебування ним в громадянстві України.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що він народився 10 серпня 1976 року в м. Ковров Володимирської області (Російська Радянська Федеративна Соціалістична Республіка). 09 жовтня 1992 року, коли ОСОБА_1 виповнилося 16 років, йому був виданий паспорт громадянина ОСОБА_2 Радянських Соціалістичних Республік серії Y ТД № 514715.

Також ОСОБА_1 у заяві посилався на те, що в березні 1993 року, коли йому виповнилося 16 років та 5 місяців, його сім'я разом із ним прибули в Україну. У 1994 році він був призваний до лав Збройних сил України, де протягом 2 років перебував на строковій службі та повернувся до дому в 1996 році, після чого працював в різних підприємствах м. Миколаєва та Миколаївської області.

ОСОБА_1 у заяві вказував на те, що в той час, коли він проходив військову службу, його паспорт громадянина ОСОБА_2 Радянських Соціалістичних Республік серії Y ТД № 514715 знаходився у його батьків, і саме в цей час у паспорти всіх членів його родини, в тому числі, і у паспорт ОСОБА_1 в Миколаївському РВ були внесені написи Громадянин України, при цьому паспорт громадянина України ОСОБА_1 до цього часу не отримав, оскільки паспорт ОСОБА_2 Радянських Соціалістичних Республік серії Y ТД № 514715 ним був втрачений. Крім цього, у заяві ОСОБА_1 вказував на те, що військовий квиток ним був втрачений також.

Посилаючись на зазначені вище обставини, ОСОБА_1 просить суд встановити факт перебування ним в громадянстві України з 22 квітня 1993 року.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Розгляд цивільної справи в порядку окремого провадження можливий за наявності певних умов, а саме: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст. 315 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Порядок розгляду заяв щодо набуття громадянства України визначений Законом України Про громадянство України та Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Так, Закон України Про громадянство України визначає правовий зміст громадянства України, підстави та порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, згідно з нормами Коституції України та Закону України Про громадянство України, іноземці та особи без громадянства можуть набути громадянства України (натуралізуватись).

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення, набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними врегульовані Законом України Про громадянство України (розділ ІІ) та Положенням про Комісію при Президентові України з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджених Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, зі змінами внесеними Указом Президента України від 27 червня 2006 року № 588 Про внесення змін до Указу Президента України від 27 березня 2001 року № 215, яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Службу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб - становлять територіальні органи - управління (відділи) у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, підрозділи - відділи (сектори) у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб міських, районних управлінь, відділів МВС, пункти тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які не законно перебувають в Україні, керівним органом якої є Департамент. Державний департамент у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб є урядовим органом, що функціонує у системі МВС, відповідальний перед Кабінетом Міністрів України, підзвітний та підконтрольний Міністрові внутрішніх справ.

Згідно з ст. 26 Закону України Про громадянство рішення з питань громадянства можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку до суду.

Таким чином, законодавством України передбачений інший порядок для вставлення фактів, які можуть бути наслідком надання заявнику громадянства України, а у разі незгоди заявника з рішенням органу, що уповноважений розглядати заяви про набуття громадянства України, останнє може бути оскаржене до суду.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, із змінами та доповненнями, роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факт перебування ОСОБА_1 в громадянстві України, не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки Законом України Про громадянство України, Указом Президента України Питання організації виконання Закону України Про громадянство України", встановлений порядок оформлення набуття громадянства України, і вирішення зазначеного питання віднесено до компетентних органів державної влади, до яких заінтересовані особи подають перелічені у відповідних пунктах Порядку документи на підтвердження певних обставин, а за наявності рішення органу, що уповноважений розглядати заяви про набуття громадянства України, останнє може бути оскаржене до суду, в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, тому відсутні підстави для розгляду вказаного питання в порядку, який визначений ЦПК України (глава 6 - Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення), що зумовлює застосування наслідків, передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Керуючись ст. 315, ч. 1 ст. 260 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Миколаївській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно з положеннями ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н. О. Шаронова

09.07.2018