Постанова
Іменем України

22 листопада 2018 року
м. Київ

справа № 362/6383/16-ц
провадження № 61-33119св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач військова частина НОМЕР_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2017 року складі судді: Ковбель М. М.,та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 червня 2017 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Волохова Л. А., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання рішення житлової комісії незаконним та зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 у період з 06 серпня 1979 року по 25 листопада 2009 року проходив військову службу, у тому числі у Збройних силах України, та у період з 26 серпня 1992 року по 06 березня 2006 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 . На підставі його рапорту від 28 грудня 1992 року рішенням житлової комісії цієї військової частини його та членів його сім`ї було зараховано на квартирний облік з 28 грудня 1992 року. У 2001 році його було включено у списки осіб, що мають право на отримання житлових приміщень у першу чергу з 28 січня 2001 року.

Вказував, що 06 березня 2006 року його було переведено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 у м. Васильків, Київської області, та на підставі рапорту від 02 липня 2007 року рішенням житлової комісії вказаної військової частини його було зараховано на квартирний облік з 28 грудня 1992 року у загальну чергу.

Однак, звернувшись 12 серпня 2016 року до військової частини НОМЕР_1 з метою підтвердження факту перебування на квартирному обліку, він отримав відповідь про перебування його на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 у загальній черзі лише з 03 березня 1995 року, що, на його думку, порушує його майнові права та інтереси.

Позивач просив: визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 щодо визначення дати зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 та членів його сім`ї з 03 березня 1995 року; зобов`язати зарахувати ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирний облік з 28 грудня 1992 року; стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 червня 2017 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27 січня 2012 року № 81 в частині перенесення дати зарахування ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирний облік на 03 березня 1995 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_1 та членів його сім`ї на квартирний облік з 28 грудня 1992 року.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що перенесення дати зарахування позивача на квартирний облік з 28 грудня 1992 року на 03 березня 1995 року є порушенням його прав та інтересів, а дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом осіб, які проходять військову службу, через що позовні вимоги підлягають задоволенню.

У вересні 2017 року відповідач звернувся з касаційною скаргою на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 червня 2017 року, в якій просив оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому посилався на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що чинним на момент зміни дати зарахування позивача на квартирний облікнаказом Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року було передбачено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку, але не раніше, ніж з 03 березня 1995 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 29 листопада 2017 року відкрите касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року позивач надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін. Відзив мотивований тим, що касаційна скарга є необґрунтованою. Вказує, що на момент ухвалення рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27 січня 2012 року № 81 наказ Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року втратив чинність.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

Суди встановили, що ОСОБА_1 проходив військову службу у період з 1979 року по 2009 рік, загальна вислуга у Збройних силах складає 38 років 04 місяці 20 днів, звільнений з військової служби у запас на підставі наказу НГШ - Головнокомандувача ЗСУ від 02 вересня 2009 року № 521 із залишенням на квартирному обліку при військовій частині А 1880.

28 грудня 1992 року позивача на підставі його рапорту від 28 грудня 1992 року як безквартирного разом із сім`єю було взято на квартирний облік житловою комісією військової частини НОМЕР_2 . Надалі позивача було переміщено по військовій службі з переїздом до інших гарнізонів (в іншу місцевість), та зараховано на квартирний облік за новим місцем проходження служби разом з членами його сім`ї зі збереженням часу перебування на обліку.

витягом з протоколу №35 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 21 серпня 2007 року, довідкою №397 від 14 грудня 2005 року, наданої військовою частиною НОМЕР_3 , довідкою №175 від 29 липня 2009 року, виданої Київським КЕУ, підтверджується факт перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку з 28 грудня 1992 року.

15 серпня 2016 року позивач отримав відповідь від військової частини НОМЕР_1 № 734 та копію витягу з протоколу № 81 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27 січня 2012 року, в якому вказано, що датою зарахування на квартирний облік підполковника запасу ОСОБА_1 вважати 03 березня 1995 року.

Відповідно до пункту 26 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Суди встановили, що у зв`язку з переїздом для проходження військової служби до м. Василькова позивача та членів його сім`ї зараховано на квартирний облік з 03 березня 1995 року. Підставою для зміни дати зарахування на квартирний облік став наказ Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року. На момент ухвалення рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27 січня 2012 року № 81 наказ Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року втратив чинність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель