1Справа № 335/5117/18 2/335/1582/2018
РІШЕННЯ
5 липня 2018 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Шалагінової А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників процесу (письмове провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,
8 травня 2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», однак протягом останнього півріччя не отримує заробітну плату. Відповідач звернення та страйки колективу ігнорує із посиланням на відсутність коштів для виплати заробітної плати. Заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі становить за період з вересня 2017 року по квітень 2018 року 62 112 грн. 32 коп., яку позивач на підставі ст. 115 КЗпП України, просив стягнути з відповідача у судовому порядку. Також просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 6 300 грн.
Ухвалою судді від 14 травня 2018 р. позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь).
Згідно із відзивом відповідача на позовну заяву, що надійшов до суду 13.06.2018, відповідач вважає необґрунтовано завищеними витрати на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки підготовка позовної заяви не є складною, вона є аналогічною до інших більше 70 справ, та не потребувала значного обсягу юридичної і технічної роботи. Відсутні акти приймання-передачі виконаних робіт та квитанцій, які б підтверджували оплату адвокатських послуг. Розмір невиплаченої заробітної плати за період з вересня 2017 р. по квітень 2018 р. склав 64 018,52 грн. Просив у задоволенні позову відмовити.
Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2018 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про розгляд справи в судовому засіданні із повідомленням сторін.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2018 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів у справі.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2018 відмовлено в задоволенні клопотання ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі представника ОСОБА_3 про розгляд справи в судовому засіданні із повідомленням сторін.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19 жовтня 1973 року, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює у ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді керівника групи.
Згідно із довідкою ПАТ «Запоріжжяобленерго», наданою відповідачем в якості доповнення до відзиву на позовну заяву, станом на 6 червня 2018 року розмір заборгованості відповідача перед ОСОБА_1 по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з вересня 2017 року по квітень 2018 року складає 64 018 грн. 52 коп.
Разом із тим, згідно з вимогами позову ОСОБА_1, він просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за період з вересня 2017 р. по квітень 2018 р. в розмірі 62 112 грн. 32 коп.
Проте, з довідки, наданої відповідачем, випливає, що заборгованість за жовтень 2017 р. та лютий 2018 р. перед позивачем відсутня.
Тому, враховуючи надану відповідачем довідку про розмір заборгованості, суд доходить висновку, що позивачем не вірно обчислено розмір заборгованості.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В даному випадку позивач звернувся до суду із даним позовом 8 травня 2018 р. і просив стягнути на його користь заборгованість за період з вересня 2017 р. по квітень 2018 р.
Відповідно до поданої відповідачем довідки про заборгованість по заробітній платі, за вказаний період позивачеві нараховано, але не виплачено 64 018,52 гривні, що виходить за межі позовних вимог.
Копія відзиву відповідача та вказаної довідки надавалась представнику позивача особисто за актом приймання-передачі у червні 2018 р., і станом на 5 липня 2018 р. позивач та його представник не скористались правом збільшення позовних вимог.
Таким чином, порушене право позивача підлягає поновленню шляхом стягнення на його користь з відповідача заборгованості по заробітній платі в межах суми позовних вимог 62 112, 32 грн.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.
Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.
З огляду на наведене, посилання на скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобовязань споживачами послуг товариства, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом стягнення на його користь суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 62 112,32 грн.
Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 6 300 грн. 00 коп., суд виходить з такого.
У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, повязані з розглядом справи.
Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі - ОСОБА_2 і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання адвокатських послуг № 52/04/18 від 23 квітня 2018 року, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копією посвідчення адвоката, квитанцією № 006068 на суму 6 300 грн. 00 коп. від 1 червня 2018 року та актом прийняття-передачі наданих адвокатських послуг від 1 червня 2018 року.
Згідно з актом прийняття-передачі наданих адвокатських послуг від 1 червня 2018 року адвокатом ОСОБА_2 було витрачено 21 годину, і розрахунок оплати послуг адвоката проведений таким чином: консультація адвоката 3 години 900 грн., підготовка до судового засідання адвоката 2 години 600 грн., обробка законодавства 2 години 600 грн., клопотання про витребування доказів 2 години 600 грн., складання позовної заяви 3 години 900 грн., обробка відзиву на позовну заяву 2 години 600 грн., вартість послуг помічника адвоката 3 години 900 грн., складання уточненої позовної заяви 2 години 600 грн., участь у судовому засіданні 2 години 600 грн.
За змістом ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачем у відзиві було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, при цьому відповідач детально зазначив у відзиві на позов, в чому полягає така не співмірність витрат на оплату послуг адвоката.
Суд частково погоджується із доводами відповідача, виходячи з наступного.
Так, в даному випадку судові засідання у справі не проводились, що обумовлює безпідставність оплати послуги з підготовки до судового засідання та участі в судовому засіданні в загальній сумі 1 200 грн., крім того, у цій справі не складалось уточненої позовної заяви, вартість чого адвокат визначив в сумі 600 грн. Також, відсутні докази залучення до надання послуг помічника адвоката протягом 3 годин на суму 900 грн.
Слід також зауважити, що судом було відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів, оскільки ці докази були наявні у справі, що обумовлює необґрунтованість включення до акту прийняття-передачі наданих адвокатських послуг оплати 2 годин роботи адвоката вартістю 600 грн.
Крім того, викликає сумнів і та обставина, що на обробку законодавства адвокат витратив 2 години, оскільки дана справа є типовою, і даний адвокат надавав послуги по більше 50-ти аналогічним справам, що наразі знаходиться в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. До того ж, є незрозумілим витрата адвокатом 2 годин на обробку законодавства у поєднанні із 3 годинами консультації клієнту. На переконання суду, консультація клієнта вже втілює в собі опрацювання адвокатом необхідного законодавства.
Також суд вважає необґрунтованим включення до акту приймання-передачі такої послуги як обробка відзиву на позовну заяву, оскільки адвокат не вказав, що мається на увазі під такою обробкою, адже відповіді на відзив представником не подано.
Підсумовуючи викладене, заявлена позивачем до стягнення сума судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 6 300 грн. підлягає зменшенню на вартість вищенаведених послуг, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути 1 800 грн. (900 грн. за складання позовної заяви та 900 грн. за надання консультації).
Крім того, на підставі п. 1. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 133, 137, 141, 263-265, 274279 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати задовольнити.
Рішення ухвалене за наслідками розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та його вступна та резолютивна частина складені 5 липня 2018 р.

Рішення у повному обсязі складене 10 липня 2018 р.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Шалагінова