Справа № 467/608/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28.08.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої - судді Догарєвої І.О.,

при секретарі судового засідання - Фесенко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «БАНК «ЮНІСОН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

06 червня 2018 року Публічне акціонерне товариство «БАНК «ЮНІСОН» звернулось до Арбузинського районного суду з вказаним позовом, зазначивши, що згідно з укладеним кредитним договором №SA-000428 від 18 серпня 2015 року відповідачці був наданий кредит у розмірі 10 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20% на рік з кінцевим терміном повернення на строк до 18 серпня 2018 року.

Відповідно умов договору позичальник зобов'язується повернути кредит Банку шляхом здійснення фіксованих платежів кожного місяця 25 числа, починаючи з 18 вересня 2015 року відповідно до Додатку №1 до Кредитного договору (графік погашення заборгованості), сплачувати комісійну винагороду та сплатити нараховані проценти за користування Кредитом повному обсязі.

На порушення умов вказаного кредитного договору відповідач не виконала свої зобов'язання належним чином.

Внаслідок порушення відповідачем зобов'язань за даним кредитним договором станом на 29 травня 2018 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 175,38 грн., в тому числі заборгованість за кредитом - 858,49 грн., прострочена заборгованість за кредитом - 6788,85 грн., заборгованість за процентами - 46,15 грн., прострочена заборгованість за процентами - 2964,08 грн.; прострочена заборгованість за комісіями - 6900,00 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 1732,29 грн.; пеня за прострочення сплати процентів - 808,09 грн.; пеня за прострочення сплати комісії - 1877,43 грн.; штраф - 1200,00 грн.

Посилаючись на статті 526 530, 599, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь вказаний борг та судові витрати по справі у розмірі 1 762,00 грн.

На підставі ст.ст. 274, 276 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судове засідання не з'явився двічі, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідач в судове засідання не з'явився двічі, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, правом подання відзиву не скористався. У визначений судом час докази не подав. Судові документи надіслані відповідачу за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання.

Оскільки відповідач належним чином повідомлений про судовий розгляд, він не подав відзиву на позовну заяву, суд на підставі ч.1 ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти винесення заочного рішення не заперечує.

Вирішуючи надану справу за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

18 серпня 2015 року між ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №SA-000428, згідно якого відповідачу наданий споживчий кредит у розмірі 10 000,00 грн. зі сплатою 20 процентів річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 18 серпня 2018 року.

Відповідач свою згоду на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), що розміщений на офіційному сайті позивача, підтвердила шляхом оформлення та підписання заяви про прийняття пропозиції укласти ДКБО, відповідно до умов надання банківських продуктів (послуг) (а.с.9).

За змістом ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п.4.1 Умов надання споживчого кредиту позичальник здійснює погашення кредиту і сплату нарахованих відповідно до розділу 3 цих Умов процентів за користування кредитом та комісій (крім разової комісії за видачу кредиту), передбачених кредитним договором, у розмірі фіксованих платежів (далі - ануїтетні платежі або ануїтетний платіж) кожного місяця у визначене в кредитному договорі число (далі - термін здійснення платежів) та відповідно до графіку шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або шляхом перерахування безготівкових коштів на визначений в кредитному договорі рахунок банку.

Згідно п.3.2 Умов надання споживчого кредиту банк нараховує проценти за користування кредитом, виходячи із розміру процентної ставки, встановленої в кредитному договорі, та фактичної кількості днів користування кредитом, на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення. При розрахунку процентів за користування кредитом за кількість днів у році приймається 360 днів.

Відповідно до п. 3.5 Умов надання споживчого кредиту клієнт зобов'язується сплачувати комісії за забезпечення обслуговування кредитної заборгованості в розмірі, визначеному в кредитному договорі (без ПДВ). Зазначена комісія розраховується у відсотках від суми кредиту, що наданий позичальнику, та підлягає сплаті відповідно до п.4.1 цих Умов.

Підпунктом 6.3.1 Умов надання споживчих кредитів зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та в строки, встановлені кредитним договором.

Відповідно до п.7.2 Умов надання споживчих кредитів за порушення терміну сплати ануїтетних платежів за кредитним договором позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. У випадку часткової сплати суми ануїтетного платежу пеня нараховується на його несплачену частину. Нарахування пені починається з першого дня прострочення виконання зобов'язання, здійснюється щоденно і припиняється в день виконання позичальником зобов'язання, за несвоєчасне виконання якого така пеня була застосована. Зазначена пеня повинна сплачуватись банку в строк не пізніше наступного робочого дня з дня її накладення/нарахування.

Позивач свої зобов'язання за умовами кредитного договору виконав, надавши позичальнику кредит в сумі 10 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №237827 від 18 серпня 2015 року (а.с.8).

В той же час позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконувала не належним чином, кредит та відсотки за користування кредитом не погашала у розмірі та строки передбачені умовами кредитного договору, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, яка станом на 29 травня 2018 року розрахована позивачем у сумі 23 175,38 грн., в тому числі заборгованість за кредитом - 858,49 грн., прострочена заборгованість за кредитом - 6788,85 грн., заборгованість за процентами - 46,15 грн., прострочена заборгованість за процентами - 2964,08 грн.; прострочена

заборгованість за комісіями - 6900,00 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 1732,29 грн.; пеня за прострочення сплати процентів - 808,09 грн.; пеня за прострочення сплати комісії - 1877,43 грн.; штраф - 1200,00 грн.

У разі порушення кредитних зобов'язань, банк має право, на підставі підпункту 4.6.1. Умов надання споживчих кредитів вимагати про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним та погашення іншої заборгованості за Кредитним договором. Вимога направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту її надіслання Банком.

24 січня 2017 року банком на адресу позичальника направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним та інших платежів за кредитним договором, яка, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вручена адресату 02 лютого 2017 року.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За змістом статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтями 526, 530 ЦК України визначено, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 ЦК України).

Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, суд вважає, що позов ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами та пенею є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Що стосується стягнення з відповідача штрафу, та комісії суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором не допускається, оскільки є порушенням положень, закріплених у статті 61 Конституції України в частині заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (Верховний Суд України, постанова від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15). Відтак в частині стягнення штрафу в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Що стосується суми щомісячної комісії за забезпечення обслуговування кредитної заборгованості, що згідно Додатку №1 до кредитного договору №SA-000428 від 18 серпня 2015 року (а.с.13) входить до суми заборгованості за кредитом, то в цій частині в задоволенні позовних вимог належить відмовити виходячи з наступного.

Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 вказав, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону України «Про споживче кредитування», укладення договору про споживчий кредит може бути пов'язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб. Частиною 2 даної статті передбачено, що до договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, зокрема, належать: 1) договір оцінки майна споживача з метою визначення його кредитоспроможності; 2) договір оцінки майна споживача, що використовується для забезпечення виконання ним зобов'язань за договором про споживчий кредит; 3) договір страхування та інші договори, що укладаються для забезпечення виконання споживачем зобов'язань за договором про споживчий кредит; 4) договір відкриття банківського рахунку, необхідного для отримання чи обслуговування наданого кредиту; 5) договори про надання нотаріальних та інших додаткових чи супутніх послуг у разі, якщо вони необхідні для укладення договору про споживчий кредит.

Тож, погоджуючись з зазначеним висновком Верховного суду України, суд приходить до висновку, що встановлення та нарахування банком платежу за надані супутні послуги - комісії, є незаконним, а тому в задоволенні позовних вимог банку в цій частині слід відмовити, як і в задоволенні позовних вимог зі стягнення суми пені, нарахованої на дану комісію.

Відтак, суд вважає обґрунтованою заборгованість в сумі 13 197,95 грн., в тому числі заборгованість за кредитом - 858,49 грн., прострочена заборгованість за кредитом - 6788,85 грн., заборгованість за процентами - 46,15 грн., прострочена заборгованість за процентами - 2964,08 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 1732,29 грн.; пеня за прострочення сплати процентів - 808,09 грн., а позовні вимоги, відповідно, такими, що підлягають частковому задоволенню.

Крім того, оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 1003,46 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 77-81, 89, 141, 258, 259, 280, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1,

місце проживання АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «БАНК «ЮНІСОН» (ідентифікаційний код юридичної особи 38514375, місцезнаходження: м. Київ, пр.Науки, буд 30-А) заборгованість за кредитним договором №SA-000428 від 18 серпня 2015 року в сумі 13 197 (тринадцять тисяч сто дев'яносто сім) гривень 95 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1, місце проживання АДРЕСА_1). на користь Публічного акціонерного товариства «БАНК «ЮНІСОН» (ідентифікаційний код юридичної особи 38514375, місцезнаходження: м. Київ, пр.Науки, буд 30-А) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1003 (одна тисяча три) гривні 46 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.О.Догарєва