АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 серпня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 214/4210/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

розглянув у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 05 квітня 2018 року, яке ухвалено суддею Євтушенком О.І. о 14 годині 43 хвилини у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 13 квітня 2018 року, та за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 на додаткове рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 30 травня 2018 року, яке ухвалено суддею Євтушенком О.І. о 17 годині 34 хвилини у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 04 червня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій Великої Вітчизняної війни, має особливі заслуги перед Україною. Приблизно з 1950 року вона мешкає в будинку №5а по вулиці Пічугіна в місті Кривому Розі, а у сусідньому будинку № 69 мешкає відповідач ОСОБА_2 разом зі своєю сімєю.

З 1994 року відповідач ОСОБА_2 утримує дрібну рогату худобу кіз, випас яких здійснюється на території профілакторію шахти «Батьківщина», що розташований напроти садиби позивача. При цьому, відповідач не здійснює догляд за худобою, а поклав виконання цих обовязків на свою дружину ОСОБА_3, за життя останньої, яка була інвалідом 2-ої групи з 1998 року, що померла в квітні 2017 року. ОСОБА_3 після перенесення інсульту була частково паралізованою, погано пересувалась, втратила зір на праве око. Однак, незважаючи на стан здоровя останньої, відповідач примушував її кожного дня здійснювати випас кіз. Шлях до місяця випасу кіз відповідача на території профілакторію пролягав поміж подвіря позивача, у звязку з чим кожного разу кози відповідача здійснювали потраву трави, квітів: рицини, флокси, газонної стрічки, бариню, тюльпанів, пеониту, інших квітів та дерев, що росли на вулиці, біля входу до її садиби, оскільки за станом здоровя ОСОБА_3 не спроможна була здійснювати належний догляд за ними. Факт потрави піонів мав місце на протязі всієї літньої пори 2013-2015 років, а 1-3 вересня 2015 року вказані факти були сфотографовані та надані суду, як доказ вини відповідача.

На зауваження позивача щодо належного догляду за козами, відповідач ОСОБА_2 почав її лаяти, погрожував розправою над її сином та завдання шкоду її здоровю.

Придворову територію, як і свій двір, позивач намагається тримати в гарному стані, бажає, щоб вулиця була красивою, а їй не було соромно. Садиба відповідача постійно занедбана, кози відповідача потравили не тільки її квіти на вулиці, але й інших сусідів, які бояться зробити зауваження ОСОБА_2 Останній не вивозить побутове сміття на утилізацію, а звалює за паркан профілакторію та навпроти хвіртки її садиби. Частину сміття він спалює напроти двору позивача за парканом профілакторію, чим може спричинити пожежу, враховуючи, що навкруги мається багато сухих гілок.

Вищезазначиними діями відповідача та його покійної дружини позивачу завдана матеріальна та моральна шкода.

Позивач просила суд: стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 40 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.; стягнути з відповідача на її користь 1 599,17 грн. за відрив від звичайних занять з вини відповідача та 110 грн. інших судових витрат повязаних з підготовкою та розглядом справи.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 05 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 30 травня 2018 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 000,00 грн. понесених ним судових витрат шляхом їх відшкодування за рахунок коштів, внесених представником ОСОБА_1 ОСОБА_4 на депозитний рахунок суду в рахунок забезпечення судових витрат згідно з квитанцією №2 АТ «Ощадбанк» від 24.01.2018 року.

Повернуто представникові ОСОБА_1 ОСОБА_4 залишок коштів в сумі 2400 грн. 00 коп., внесених ним в рахунок забезпечення судових витрат на депозитний рахунок суду згідно з квитанцією №2 АТ «Ощадбанк» від 24.01.2018 року.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та додаткове рішення, ухваливши нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неврахування всіх обставин справи. Зокрема, зазначає, що судом не було враховано того, що відповідач ОСОБА_2 примушував свою дружину ОСОБА_3 здійснювати догляд кіз та поклав на неї обовязок здійснювати всі роботи, виконувати його накази. Також, зазначає, що шкода їй завдана не скільки діями ОСОБА_3, а солідарними діями та бездіяльністю ОСОБА_2, як господаря садиби №69 по вулиці Пічугіна в місті Кривому Розі. Вважає, що судом невірно не було взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_4 та звернення позивача на протязі 10 років до адміністрації КЖРК, стан здоровя померлої ОСОБА_3 Позивач просить суд врахувати ту обставину, що козу ОСОБА_3 випасала будучи під тиранією відповідача, страждала дома і на пасовищі, їй співчувала вся вулиця, а тому саме ОСОБА_2 є відповідальним за потраву козою рослин на присадибній території позивача та має відшкодувати завдані у звязку з цим збитки.

Крім того, позивач посилається на численні погрози з боку ОСОБА_2 та просить суд врахувати зловживання з його боку процесуальним правами, що є підставою для застосування ч. 9 ст. 141 ЦПК України та відмови ОСОБА_2 у відшкодуванні понесених судових витрат. При цьому, зазначає, що адвокат ОСОБА_5 не надав відповідачу належні юридичні послуги, а тому відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу. Також, позивач вказує на те, що при розгляді справи вирішувався не тільки її позов, а й зустрічний позов ОСОБА_2, який суд залишив без розгляду у звязку із зловживанням відповідачем своїми процесуальними правами, а тому вона не має відшкодовувати витрати ОСОБА_2, понесені ним на оплату послуг ОСОБА_5 за участь у судовому засіданні представника та надання ним правової допомоги відповідачу.

Просить, крім іншого, постановити окремі ухвали у відношенні відповідача ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_5 та судді Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу ОСОБА_6

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його вимог про відшкодування всіх понесених судових витрат, посилаючись на те, що позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог, а тому він, як відповідач по справі, має право на відшкодування судових витрат. При цьому, зазначає, що судом не було взято до уваги, що відповідач з 2011 року змушений «відбиватися» від чергового абсурдного позову та не вирішено питання про відшкодування всіх витрат, повязаних з явкою відповідача у судові засідання. Крім того, відповідач просить суд відшкодувати йому судові витрати, повязані з поданням апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на додаткове рішення суду, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її незаконність та необгрунтованість.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.17).

Позивач ОСОБА_1 на території від межі земельної ділянки, розташованої за адресою: вул. Пічугіна буд.5-а в м. Кривому Розі, якою остання користується, до проїзної частині вул. Пічугіна, постійно висаджувала квіти та інші зелені насадження, з метою належного утримання цієї земельної ділянки (а.с.10).

ОСОБА_3, яка була дружиною відповідача, утримувала дрібну рогату худобу кіз, випас яких здійснювала на території профілакторію шахти «Батьківщина» навпроти садиби позивача.

Шлях до місця випасу кіз, що знаходився на території профілакторію шахти «Батьківщина», пролягав поміж подвіря позивача, у звязку з чим вказані вище кози, в присутності дружини відповідача ОСОБА_3, здійснювали потраву трави, квітів та дерев, що росли на вулиці, біля входу до садиби позивача (а.с.10, 14, 15).

Дружина відповідача - ОСОБА_3 померла 23 квітня 2017 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрутованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем ОСОБА_1, випас кіз на території профілакторію шахти «Батьківщина» та їх прогін повз домоволодіння позивача здійснювався саме дружиною відповідача ОСОБА_3, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності вини особисто відповідача ОСОБА_2 у пошкодженні козами насаджень біля будинку позивача.

Доводи позивача ОСОБА_1, викладені як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, фактично свідчать про наявність неприязних стосунків між сторонами, не відносяться до предмету спору та не доводять вини відповідача в спричиненні шкоди.

При цьому, доводи позивача ОСОБА_1ВА. про те, що ОСОБА_3 здійснювала випас кіз за примусом чоловіка ОСОБА_2 та саме він має відповідати за завдану шкоду не ґрунтуються на нормах Закону, адже правовою підставою для відшкодування завданої шкоди в деліктних правовідносинах є встановлення вини відповідача, чого в даному випадку позивачем доведено не було.

Ухвалюючи додаткове рішення та вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції керувався норами статей 141,142 ЦПК України та виходив з наявності правових підстав для зменшення розміру судових витрат, понесених відповідачем, які підлягають відшкодуванню за рахунок позивача, не зважаючи на відмову в задоволенні заявлених позовних вимог. Зокрема, судом прийнято до уваги зловживання відповідачем ОСОБА_2 процесуальними правами з метою явного затягування розгляду справи та матеріальне становище позивача.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Згідно квитанцій ОСОБА_2 здійснено оплату наданої йому правничої допомоги адвокатом ОСОБА_5 в загальному розмірі 2450 грн. (а.с.152-153).

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, заявлену відповідачем ОСОБА_2 зустрічну позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок розповсюдження недостовірної інформації ухвалою суду від 18.01.2018 року повернуто ОСОБА_2 в порядку ч.3 ст.44 ЦПК України у звязку зі зловживанням ним процесуальними правами (т. 1 а.с.61-67).

Тобто, в ході розгляду даної справи було встановлено зловживання відповідачем ОСОБА_2 своїми процесуальними правами, що було враховано судом першої інстанції при вирішенні питання про зменшення розміру судових витрат, які підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що відповідач з 2011 року змушений «відбиватися» від чергового абсурдного позову не мають правового значення, оскільки, звернення позивача до суду за захистом своїх прав, які вона вважає порушеними, є її правом, та, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було здійснено жодних дій, які б призвели до затягування розгляду справи або ж перешкоджали суду розгляду справи по суті. Навпаки, заявивши позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 активно приймала участь у розгляді справи через свого представника ОСОБА_4 та не вчиняла дій, як призвели до затягування розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що судом не вирішено питання про відшкодування всіх витрат, повязаних з явкою відповідача у судові засідання, колегією суддів відхиляються, оскільки судом вирішено питання про зменшення всього розміру судових витрат відповідача, у тому числі й повязані з його явкою до суду.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що суд не застосував до правовідносин сторін норми ч. 9 ст. 141 ЦПК України, якою передбачено право суду, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, колегією суддів відхиляються, оскільки, як зазначено вище, судом першої інстанції було враховано поведінку сторони відповідача та відповідно зменшено розмір судових витрат, які підлягають йому до відшкодування.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах сторін, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Клопотання позивача ОСОБА_1 про постановлення окремих ухвал у відношенні відповідача ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_5 та судді Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу ОСОБА_6 колегією суддів відхиляється, оскільки, під час розгляду даної цивільної справи, колегією суддів не встановлено обставин, які є обовязковою підставою для постановлення окремої ухвали суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 05 квітня 2018 року та додаткове рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 30 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 серпня 2018 року.

Головуючий:

Судді: