Справа № 428/7398/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі головуючого судді Бароніна Д.Б., за участю секретаря Бондаренко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (місце проживання: Україна, АДРЕСА_1) звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якій просить визнати відповідачів, такими, що втратили право користування квартирою № 145 будинку № 109-А по вулиці Гагаріна в місті Сєвєродонецьку Луганської області, посилаючись на наступне.

ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 109-А/145, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 № 825 від 24 лютого 1999 року. В спірній квартирі зареєстровані відповідачі, тобто зять, дочка та онуки позивача, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які з 2014 року не проживають в спірній квартирі без поважних причин. Збереження реєстрації відповідачів у належній позивачу квартирі змушує його нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та перешкоджає її вільному користуванню та розпорядженню. У звязку із викладеним, позивач просив визнати відповідачів, такими, що втратили право користування квартирою № 145 будинку № 109-А по вулиці Гагаріна в місті Сєвєродонецьку Луганської області.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Позивач через канцелярію суду надав копію нотаріально завіреної заяви відповідачів про розгляд справи без їх участі та про задоволення позову. Вказану заяву суд приймає до уваги у звязку із відсутністю сумнівів щодо достовірності такої нотаріально посвідченої заяви.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав до суду висновок щодо розвязання спору.

У звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_7 № 825 від 24 лютого 1999 року.

Відповідно до копії довідки № 26689, виданої Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку від 05 червня 2018 року, в квартирі, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 109-А/145, зареєстровані позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (відповідач по справі), зять позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, (відповідач по справі), онук позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, (відповідач по справі), онук позивача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, (відповідач по справі), онука позивача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, (відповідач по справі).

З копії Акту № 799 про встановлення факту проживання/непроживання, затвердженого КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 05 червня 2018 року, встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не проживають за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 з 2014 року по теперішній час. Вказаний акт підписаний представником КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» та двома сусідами з квартир № 138 та № 143.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно положень ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Враховуючи вищевикладені норми, а також те, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за місцем реєстрації не проживають з 2014 року без поважних причин, тобто більше одного року, то суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги стосовно визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою позивача, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, суд враховує та погоджується із висновком Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради про те, що Орган не заперечує проти позбавлення неповнолітніх дітей права користування житловим приміщенням.

Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд зазначає, що ані Конституція України, ані Конвенція про права дитини, ані Цивільний кодекс України (зокрема, статті 405, 406 вказаного Кодексу), ані Сімейний кодекс України, ані Житловий кодекс УРСР, ані Закон України «Про охорону дитинства», ані Закон України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» не встановлюють особливостей позбавлення дитини права користування житлом, яке вона набула як член сімї власника житла. Вказане право за своєю правовою природою є правом користування чужим майном (сервітутом) і позбавлення цього права відбувається в порядку статей 405, 406 ЦК незалежно від віку особи.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі беруть участь в оплаті витрат на комунальні послуги, з вимогами про вселення до спірного житлового будинку відповідачі не зверталися та будь-якої спеціальної домовленості між сторонами щодо тривалості проживання не було, а також відсутні докази того, що існували будь-які перешкоди у проживанні відповідачів в спірному житловому приміщенні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанціями № 66 від 21.06.2018 року та № 1 від 22 червня 2018 року про сплату судового збору у сумі 3524 грн. 00 коп. Разом з тим, представник позивача та позивач не просили стягувати з відповідачів судові витрати, у звязку із чим суд вважає справедливим та розумним не стягувати з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 3524 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 289, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування квартирою № 145 будинку № 109-А по вулиці Гагаріна в місті Сєвєродонецьку Луганської області.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування квартирою № 145 будинку № 109-А по вулиці Гагаріна в місті Сєвєродонецьку Луганської області.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування квартирою № 145 будинку № 109-А по вулиці Гагаріна в місті Сєвєродонецьку Луганської області.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, свідоцтво про народження серії 1-ЕД № 129697, таким, що втратив право користування квартирою № 145 будинку № 109-А по вулиці Гагаріна в місті Сєвєродонецьку Луганської області.

Визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, свідоцтво про народження серії 1-ЕД № 221937, такою, що втратила право користування квартирою № 145 будинку № 109-А по вулиці Гагаріна в місті Сєвєродонецьку Луганської області.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Б. Баронін