Справа № 647/1678/18
№ провадження 2/647/596/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2018 року Бериславський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого судді - В.С.Миргород

при секретарі І.В.Татаровській

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Шуньлієвича, законним представником якого є ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації про позбавлення права користування житловим приміщенням,

за участю представників сторін:

від позивача: представник не прибув, наддала до суду заяву про розгляд справи без її участі;

від третьої особи: представник за довіреністю ОСОБА_4 не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі , суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою до ОСОБА_2 Шуньлієвича, законного представника якого - ОСОБА_3 було залучено до справи згідно ухвали суду від 24.09.2018 року, з позовом про позбавлення права користування житловим приміщенням. Третьою особою по справі є Орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним:

На підставі договору купівлі продажу від 20.04.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу ОСОБА_5 за р. № 421, позивачу належить квартира № 271 по вул. Леніна у м. Бериславі Херсонської області.

У вказаній квартирі зареєстрований відповідач - онук позивача ОСОБА_2 Шуньлієвич, ІНФОРМАЦІЯ_1, який фактично в квартирі з 2005 року не проживає, що підтверджується актом від 02.07.2018 року № 2619.

Відповідач не приймає участь в утриманні будинку, тоді як комунальні послуги нараховуються по кількості зареєстрованих осіб, а тому вона вимушена нести додаткові витрати по утриманню даної вартири. Просить суд позбавити ОСОБА_2 Шуньлієвича права користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 26 у будинку № 271 по вул. Леніна у місті Берислав Херсонської області.

Ухвалою суду від 10.07.2018 року провадження по справі було відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання не прибув, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечував проти заочного вирішення справи.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_6 в судове засідання не прибула, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала.

Відповідач та його законний представник в судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Від законного представника ОСОБА_2 його матері ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти того, щоб позбавити її сина права користування квартирою № 26 в будинку № 271 по вул.. Леніна в. м. Берислав Херсонської області, оскільки син проживає разом з нею.

Від представника третьої особи за довіренісю ОСОБА_7, до суду надано заяву про розгляд справи у її відсутність, з повними вимогами ознайомлена та згодна.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Положення ст.ст. 5, 10 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.

У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обовязків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі продажу від 20.04.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу ОСОБА_5 за р. № 421, належить квартира № 271 по вул. Леніна у м. Бериславі Херсонської області (а.с. 5).

Позивач зареєстрована та проживає у даній квартирі, що вбачається з копії 11 сторінки її паспорту (а.с.4). Окрім неї в квартирі зареєстрований ОСОБА_8 - її чоловік та її онук ОСОБА_2 Шуньлієвич ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї та інших осіб.

Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст.9 ЖК України та ст..1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п.34 Постанови ПВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Принципи здійснення права власності закріплені у статті 319 ЦК, де, зокрема, зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, дотримуючись при цьому моральних засад суспільства, а держава не втручається у здійснення власником своїх правомочностей щодо належного йому майна і забезпечує власникам рівні умови здійснення своїх прав.

З довідки про реєстрацію місця проживання особи виданною виконавчим комітетом Бериславської міської ради Херсонської області № 02-34/659/18 від 18.07.2018 року, ОСОБА_2 Шуньлієвич, зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 271 кв. 26 (а.с. 11).

Відповідно до акту обстеження матеріально побутових умов сім'ї від 02.07.2018 року № 2619 складеного за участю уповноваженого представника сім'ї та представника міської ради встановлено, що ОСОБА_2 Шуньлієвич - онук власника квартири, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, але фактично мешкає окремо з 2005 року по теперішній час, (а.с. 7).

Відповідно до ст. 29 ЦК України (в поточній редакції від 02.09.2014 р.) «місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово». Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Позивач в позовній заяві повідомила, що відповідач не проживає в квартирі з 2005 року, тобто більше 10 років проживає окремо з матір'ю ОСОБА_3, що підтверджується її заявою.

Згідно до абзацу 5 статті 3 Закону № 1382-IV термін «місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово».

Судом встановлено, що ОСОБА_2 Шуньлієвич у спірному будинку не проживає з 2005 року, не користується спірним домоволодіння, а лише зареєстрований у ньому.

За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема , із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

ОСОБА_2 Шуньлієвич є членом сімї власника будинку ОСОБА_1 , але фактично не проживає в ньому більше року, причини його відсутності суду не відомі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що сторони по справі не перебувають в договірних відносинах, договору найму жилого приміщення між ними не укладалося, в належному позивачу будинку відповідачі не проживають досить тривалий період часу, витрат на утримання будинку не здійснюють, за таких обставин суд дійшов висновку що вимоги позивача є правомірними, його порушене право підлягає судовому захисту, шляхом позбавлення відповідача права користування чужим майном (спірним житловим будинком).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Постанови ПВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» на підставі ст.319, 321 ЦК України, керуючись ст.ст. 12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 Шуньлієвича права користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 26 у будинку № 271 по вул. Леніна у місті Берислав Херсонської області.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1, Херсонська область, м.Берислав, вул. Леніна, б. 271, кв. 26 ,РНКОПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2 Шуньлієвич, законним представником якого є ОСОБА_3 , Херсонська область, м.Берислав, вул. Леніна, б. 271, кв. 26.

Третя особа: Орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації, м. Берислав, вул.. Площа Перемоги , б. 2.

Повне рішення складено 04.10.2018 року.

Суддя В. С. Миргород