Справа № 204/3774/18
Провадження № 2/204/1263/18 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою від 28.10.2002 року,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу по розписці № б/н від 28.10.2002 року у розмірі 130355 грн. 00 коп., а також сплачений нею судовий збір у розмірі 1303 грн. 55 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 28 жовтня 2002 року між ними був укладений договір позики, у відповідності до якого вона передала відповідачеві грошову позику в розмірі 26700,00 грн., що на момент передачі було еквівалентно 5000,00 доларів США, а повернути вона їх повинна була за першою вимогою позивача. Укладення договору позики та отримання коштів підтверджується розпискою від 28.10.2002 року. Грошові кошти були передані відповідачеві у момент написання розписки. Вказану суму ОСОБА_2 отримала в борг на купівлю садового будиночку з земельною ділянкою НОМЕР_3 на території садового товариства «Самарський розлив». Також, у вказаній розписці ОСОБА_2 зазначила, що, у разі несвоєчасного повернення суми боргу, ОСОБА_1 може задовольнити свої майнові вимоги за рахунок придбаного садового будиночку з земельною ділянкою №150 на території садового товариства «Самарський розлив». Однак, станом на сьогоднішній день, позивачеві не повернуті її грошові кошти і відповідач не бажає добровільно їх повертати. Тому, позивач була змушена звернутися до суду.

В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник ОСОБА_3 надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги позивача та просив задовольнити їх в повному обсязі. Справу просив розглянути за його відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Також зазначив, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та зазначила, що підтримує позовні вимоги.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам.

У судовому засіданні було встановлено, що 28 жовтня 2002 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг кошти в сумі 26700,00 грн., що на момент передачі було еквівалентно 5000,00 доларів США, що підтверджується борговою розпискою, яку написала власноручно відповідач. Зі змісту розписки вбачається, що відповідач отримала від позивача в борг кошти в сумі 26700,00 грн., що на момент передачі було еквівалентно 5000,00 доларів США, на купівлю садового будиночку з земельною ділянкою НОМЕР_3 на території садового товариства «Самарський розлив». Вказані кошти вона зобов'язалася повернути позивачеві за її першою вимогою, про що зазначено самою ОСОБА_2 в борговій розписці (а.с.10). Також, у вказаній розписці зазначені паспортні дані та місце проживання сторін.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В силу ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження укладання якого відповідачем була надана розписка.

Позивач виконав свої зобов'язання належним чином, а саме, надав відповідачеві грошові кошти в сумі 26700,00 грн., що на момент передачі було еквівалентно 5000,00 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача, в якій вона зазначила, що отримала від ОСОБА_1 вищевказані грошові кошти в повному обсязі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

12 вересня 2017 року позивач звернулася до відповідача з вимогою про повернення отриманої позики в повному обсязі, яку (вимогу) відповідач отримала 16.09.2017 року, про що нею зазначено на самій вимозі (а.с.11).

Проте, станом на теперішній час відповідач свої зобов'язання належним чином не виконала та, у визначений розпискою строк, не повернула позивачеві позику, а доказів іншого суду не надано.

Частиною же 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, оскільки відповідачем непогашена у повному обсязі заборгованість за договором позики по розписці від 28.10.2002 року, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, які повністю знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Тому, суд прийшов до висновку, що отримані відповідачем кошти необхідно стягнути в примусовому порядку.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Разом з тим, в силу ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Так, у відповідності з ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

А згідно з ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За таких обставин, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу по розписці № б/н від 28.10.2002 року у розмірі 130355 грн. 00 коп.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 1303 грн. 55 коп. (1% від розміру задоволених вимог в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 525, 526, 530, 598, 599, 610, 612, 1046-1049 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81-82, 89, 141, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою від 28.10.2002 року - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу по розписці № б/н від 28.10.2002 року у розмірі 130355 грн. 00 коп. та судовий збір в сумі 1303 грн. 55 коп., а всього 131658 грн. 55 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: 49000, АДРЕСА_1.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

Суддя В.В. Самсонова