ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» грудня 2018 року

м. Харків

справа № 636/311/18-ц

провадження № 22ц/818/1869/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 19 жовтня 2018 року в складі судді Гуменного З.І.,

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнутих аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який у подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачем мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказала, що рішенням суду з відповідача на утримання сина стягнуто аліменти в розмірі 400,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття або до зміни майнового та сімейного стану сторін.

Зазначила, що вони з відповідачем досягли усної згоди щодо добровільного виконання рішення суду шляхом переказу грошових коштів на її рахунок. Проте, відповідач недобросовісно виконує свої обовязки, покладає на неї витрати на переказ коштів, внаслідок чого аліменти надходять у меншому розмірі.

Вказала, що аліменти в розмірі 400,00 грн. на місяць не задовольняють наявних потреб дитини та не відповідають рівню цін та інфляції, а також законодавчо встановленим нормам щодо нижчої межі розміру аліментів на дитину, яка становить не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Зазначила, що вона звільнена з роботи та на теперішній час не працює, утримувати дитину допомагають її батьки, відповідач більше року не бачив сина, виїхав до Російської Федерації, де працює.

Просила змінити встановлений за рішенням Чугуївського міського суду від 31 серпня 2016 року по справі №636/2455/16-ц розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на її користь на утримання малолітнього ОСОБА_3, збільшивши розмір аліментів до 1500,00 грн. та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 19 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 з 400,00 грн. щомісячно до 1300,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, припинивши з цього часу стягнення аліментів за рішенням Чугуївського міського суду Харківського області від 31 серпня 2016 року по справі №636/2455/16-ц; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,00 грн.; зазначено, що розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що він хворіє на епілепсію, є інвалідом з дитинства 2 групи та єдиним джерелом його доходу є щомісячна державна допомога по інвалідності; що він у добровільному порядку придбаває речі, необхідні для дитини, а позивач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною; що він має переплату за аліментами; що фактично аліменти сплачує його мати, оскільки соціальної допомоги не вистачає навіть на ліки; що позивач має можливість влаштуватися на роботу, тоді як він не має професії та середньої чи вищої освіти, його група інвалідності неробоча; що аліменти не повинні перевищувати 50% соціальної допомоги, яка йому надається, а також утримання аліментів не проводиться з державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів; що позивач як одинока мати не позбавлена можливості звернутися за наданням тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких не мають можливості їх утримувати; що до Російської Федерації він виїхав з метою покращення стану здоровя, а не працевлаштування; що фотографії не можуть бути належним доказом збільшення його доходу; що з нього як з інваліда 2 групи не підлягає стягненню судовий збір.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зміна розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зміна віку дитини з урахуванням того, що відповідач є працездатним та не має інших утриманців, є підставою для збільшення розміру аліментів.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 31 серпня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 13 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, або до зміни майнового та сімейного стану сторін.

Рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 13 жовтня 2016 року визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні ОСОБА_3, та призначено час спілкування.

Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 28 листопада 2017 року та виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 08 грудня 2017 року визначено недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3

Як вбачається з довідки голови вуличного комітету, керівника правління ОСББ про ступінь участі батьків у вихованні дітей №12 від 24 жовтня 2017 року, ОСОБА_3 мешкає з матірю ОСОБА_1, батько з дитиною не мешкає, не відвідує, участі у вихованні не приймає.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_2 від 06 квітня 2018 року, складеного на підставі виконавчого листа №636/2455/16-ц, виданого 31 серпня 2016 року Чугуївським міським судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, аліменти стягуються з 13 липня 2016 року в розмірі 400,00 грн. щомісяця, станом на 31 березня 2018 року переплата за аліментами складає 64,86 грн.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і відповідно внесені зміни до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України - 30%).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 01 січня 2018 року 1492,00 грн., з 01 липня 1559,00 грн. з 01 грудня 1626,00 грн.;тобто розмір аліментів на одну дитину, визначений у частці від доходу платника аліментів не може бути меншим з 01 січня 2018 року 746,00 грн., з 01 липня 779,50 грн., з 01 грудня 813,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту зазначеної статті, одержувач аліментів може звернутися з позовом про збільшення розміру аліментів, наприклад, у випадку погіршення свого стану здоров'я або стану здоров'я дитини, оскільки зазначені обставини, звичайно, позначаються на матеріальному становищі сім'ї.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України).

Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Таким чином, збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред'явлення позову про зміну розміру аліментів.

Такий правовий висновок викладно у Постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17, провадження №61-7584св18.

Отже, розмір аліментів може бути збільшений за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України.

Посилання ОСОБА_1 на погіршення її матеріального стану у звязку зі звільненням з роботи є необґрунтованими, оскільки як вбачається з її трудової книжки, вона звільнена з посади викладача у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Центр особистісного зросту» за власним бажанням 31 травня 2016 року, тобто ще до ухвалення судового рішення від 31 серпня 2016 року про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 400,00 грн. щомісячно, отже, такі обставини не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів.

Доказів того, що стан здоров'я позивача або дитини погіршився настільки, що це позначилося на матеріальному становищі сім'ї, матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 відвідує Чугуївський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №8.

Згідно довідки Комунального підприємства Чугуївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Чугуївської районної ради Харківської області №39 від 30 жовтня 2017 року, ОСОБА_3 перебуває під наглядом сімейного лікаря з народження. У лікуванні та оздоровленні дитини приймає учать лише мати, яка регулярно відвідує сімейного лікаря та виконує всі рекомендації.

Проте, доказів наявності якихось захворювань чи погіршення стану здоровя позивача або дитини, яке суттєво б вплинуло на матеріальне становищі сім'ї, не надано.

Згідно із частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи,зокрема, наданої медичної документації, ОСОБА_2 з дитинства хворіє на епілепсію.

Згідно довідки до акту МСЕК серії 10 ААБ № 187876 ОСОБА_2 має другу групу інвалідності з 22 липня 2014 року безстроково, причина інвалід з дитинства. У висновку про умови та характер праці зазначено, що йому протипоказана тяжка фізична праця, робота на висоті, біля вогнища, води та механізмів, що рухаються.

Згідно повідомлення про надання державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інваліда, ОСОБА_2 призначено державну допомогу інваліду з 01 червня 2014 року по 31 грудня 2031 року у розмірі 755,20 грн. та державну адресну допомогу з 01 серпня 2014 року по 31 грудня 2054 року у розмірі 180,00 грн.

З довідок Управління праці та соціального захисту Чугуївської міської ради від листопада 2017 року №4271 та березня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 отримує державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства 2 групи: з січня по квітень 2017 року у розмірі 1247,00 грн. на місяць, з травня по вересень 2017 року у розмірі 1312,00 грн. на місяць, у жовтні 2017 року лютому 2018 року у розмірі 1452,00 грн. на місяць.

Доказів поліпшення стану здоровя відповідача, його працевлаштування або наявності у нього інших доходів, покращення його матеріального стану матеріали справи не містять.

Згідно частин 1 та 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі, у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» державна соціальна допомога призначається особам з інвалідністю з дитинства II групи - 80 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Підпунктом 14-1 пункту 14 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146, визначено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства, призначеної відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам".

Згідно підпункту 16 пункту 12 цього Переліку утримання аліментів не провадиться з державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів, а також надбавки на догляд за інвалідом з дитинства та дитиною-інвалідом, що передбачені Законом України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам".

Зважаючи на те, що відповідач отримує державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства, з неї може здійснюватися утримання аліментів, проте враховуючи, що розмір такої допомоги з жовтня 2017 року становить 1452,00 грн. на місяць, та доказів наявності у відповідача інших доходів не надано, стягнення з нього аліментів у розмірі 1300,00 грн. є надмірним.

Враховуючи недоведеність зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя платника чи одержувача аліментів та відсутність підстав для зміни розміру аліментів у звязку зі збільшенням їх мінімального розміру, який визначено законом, судова колегія вважає, що підстав для збільшення розміру аліментів не вбачається.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, судова колегія вважає, що суд не дослідив і не надав належної оцінки наданим доказам у справі, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, у звязку з чим рішення суду підлягає скасуванню з відмовою позивачу в задоволенні позову.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що судом першої інстанції не враховано, що згідно пунктів 3 та 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення; а також особи з інвалідністю I та II груп, та помилково покладено на сторін обовязок зі сплати судового збору, у звязку з чим з ОСОБА_2 не можна стягувати судовий збір, а ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до суду першої інстанції з відповідним клопотанням щодо повернення сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 19 жовтня 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_4

Повний текст постанови складено 26 грудня 2018 року