Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22ц/778/2817/18
Головуючий у 1 інстанції: Олійника М.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Кримської О.М., Дашковської А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області, ухвалене в смт. Михайлівка, Запорізької області 21 травня 2018 року (повне рішення складено 25 травня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області, треті особи: Михайлівська селищна рада Михайлівського району Запорізької області, відділ Держгеокадастру у Михайлівському районі Запорізької області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права на земельну частку (пай) та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4, звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що протоколом № 2 від 28 лютого1984 року загальних зборів колгоспу «Червоний партизан» Михайлівського району, Запорізької області його прийнято з 17.10.1983 року в члени колгоспу. В 1994 році колгосп «Червоний партизан» був реорганізований в КСП «Червоний партизан». 14 листопада 1994 року КСП «Червоний партизан», членом якого він на той час був, отримано Державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_2. Відповідно до Списку громадян - членів КСП, що є додатком до державного акту НОМЕР_2, він включений до цього списку під № 173, як особа, яка має право на отримання сертифікату на частку (пай) в цьому КСП. Але, при складані вищевказаного списику була допущена помилка в написанні його даних, а саме його по батькові. Так, в списку під № 173 вказано «ОСОБА_4», а повинно бути вказано «ОСОБА_4». Вказана помилка допущена співробітниками відділу кадрів КСП «Червоний партизан», які при оформленні трудової книжки, на титульному листі неправильно записали його по батькові, що в подальшому потягло за собою написання неправильно його по батькові в списку, осіб, які мають право на земельну частку (пай) в КСП «Червоний партизан». Встановлення факту того, що виконаний запис за №173 відносно ОСОБА_4, в списку громадян - членів бувшого КСП «Червоний партизан», що додається до державного акту на право колективної власності на землю НОМЕР_2 від 14.11.1994 року вчинено відносно нього, він породжує його право на земельну частку (пай) в КСП «Червоний партизан», тому у нього виникла необхідність встановити цей факт в судовому порядку. Внаслідок зазначеного просить суд встановити юридичний факт того, що виконаний запис за № 173 відносно ОСОБА_4, в списку №1 громадян - членів бувшого КСП «Червоний партизан», що додається до державного акту на право колективної власності на землю НОМЕР_1 від 14.11.1994 року вчинено відносно нього, визнати за ним право на земельну частку (пай) в бувшому КСП «Червоний партизан», Михайлівського району, Запорізької області в розмірі - 7, 26 умовних кадастрових гектарів та зобов'язати Михайлівську районну державну адміністрацію Запорізької області прийняти рішення по виготовленню та видачі йому сертифікату на право на земельну частку (пай).

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 21 травня 2018 року позов задоволено частково. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: що запис № 173 в списку № 1 громадян - членів КСП «Червоний партизан», що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 від 14 листопада 1994 року вчинено відносно ОСОБА_4. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на часткову невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення в частині норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови в позові та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Єдиним доводом апеляційної скарги позивача є те, що суд прийшов до невірно висновку про пропуск ним строків позовної давності, оскільки про своє порушене право він дізнався лише з письмової відповіді Відділу Держгеокадастру у Михайлівському районі Запорізької області від 29.01.2018 року.

В частині задоволення позову рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржене, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

В силу вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом попередньої інстанції встановлено, що згідно трудової книжки від 09 березня 1984 року ОСОБА_4 17.10.1983 року був прийнятий в члени колгоспу «Червоний партизан»в якості електрика (а.с. 6).

Відповідно до заяви ОСОБА_4 від 17 січня 2018 року, він звернувся до Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області з прохання видати йому сертифікат на право на земельну частку (пай) в бувшому КСП «Червоний партизан» Михайлівського району Запорізької області( а.с. 7).

Згідно державного акту на право колективної власності на землю серії ЗП00124 від 14 листопада 1994 року, державний акт видано колективному сільськогосподарському підприємству «Червоний партизан» Михайлівською районною радою народних депутатів Михайлівського району Запорізької області у тому, що вказаному власнику землі передається у колективну власність 3491, 7 гектарів. Землю передано у колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Михайлівської районної ради народних депутатів від 26 жовтня 1994 року за № 15.( а.с. 10).

Відповідно до списку громадян - членів КСП, що є додатком до державного акту НОМЕР_2, під № 173 як особу, яка має право на отримання сертифікату на частку (пай) в цьому КСП, зазначено ОСОБА_4 ( а.с. 11)

Згідно до довідки виданої 06 квітня 2010 року відділом Держкомзему у Михайлівському районі Запорізької області вартість земельної частки (паю) по бувшому КСП «Червоний партизан» в розмірі 7,26 умовних кадастрових гектар станом на 06 квітня 2010 року становить 88729 грн. 60 коп. з врахуванням коефіцієнту індексації 3.2 (а.с. 12).

Згідно заяви ОСОБА_4 від 24 січня 2018 року, він звернувся до начальника відділу Держземкомзему у Михайлівському районі з прохання надати йому інформацію чи був він в списках на роздержавлення земель КСП «Червоний партизан» Михайлівського району Запорізької області, чи видавався сертифікат або державний акт на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_4, чи видавався сертифікат або державний акт на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_4 (а.с. 8).

Відповідно до повідомлення відділу Держгеокадастру у Михайлівському районі Запорізької області від 29.01.2018 року згідно проекту «Разгосударвствления и приватизации земель колхоза «Червоний партизан» архівний номер 1994 МФ133 ПМИ000002 та додатку №1 до державного акту на право колективної власності на землю серії ЗП 00124 зареєстрованого під № 4 від 14 листопада 1994 року ОСОБА_4 в списках відсутній. Сертифікат та Державний акт на землю на гр. ОСОБА_4 не реєструвалися. В додатку №1 до державного акту на право колективної власності на землю серії ЗП 00124 зареєстрованого під номером; від 14 листопада 1994 року за порядковим № 173 внесено запис на гр. ОСОБА_4. Сертифікат та Державний акт на землю на гр.. ОСОБА_4 не реєструвалися. Інша інформація відсутня. (а.с. 9)

Аналізуючи заяву та її підстави, матеріали справи, суд першої інстанції вважав встановленим факт належності запису № 173 в списку № 1 громадян - членів КСП «Червоний партизан», що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 від 14 листопада 1994 року саме ОСОБА_4, оскільки на дату видачі вказаного державного акту ОСОБА_4 дійсно був працівником КСП «Червоний партизан», тобто, мав право бути включеним у вказаний список, відповідно до довідки Держгеокадастру у Михайлівському районі Запорізької області сертифікат на ім.'я ОСОБА_4 не реєструвалися.

В цій частині рішення не оскаржене і апеляційним судом не перевіряється.

Далі суд попередньої інстанції встановив, що згідно з ч. 2 та 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

В абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до Указів Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи в сфері сільськогосподарського виробництва» (№ 666/94 від 10.11.1994 року) та «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» (№ 720/95 від 08.08.1995 року), - право на земельну частку (паю) мають особи, які включені до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, тощо), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі.

В абзаці 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 р. № 7 зазначено, що вимоги щодо земельних часток (паїв) можуть задовольнятись за рахунок земель резервного фонду на підставі положень п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям".

Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до пункту "б" частини 3 ст. 116 Земельного Кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.

Частиною 11 ст. 118 Земельного Кодексу України передбачено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Пунктом 147 рішення Європейського суду з прав людини "Броньовський проти Польщі" від 22 квітня 2004 року визначено, що згідно з принципом законності, чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні.

Згідно з пункту 184 вказаного Рішення принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов'язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України.

Згідно ч. 1 ст. 1 та ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в колективному сільськогосподарському підприємстві, яке є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство, ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу зі складу його членів.

Відповідно до ЗаконуУкраїни «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну часту (пай) у встановленому законодавством порядку

В пункті 3 Указу Президента України від 03.12.1999 року № 1529 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» також зазначається про те, що сертифікат на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною у ньому часткою.

Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві й була його членом.

Таким чином, членство у колективному сільськогосподарському підприємстві не виникає автоматично, а може виникнути лише у разі волевиявлення особи стати членом такого підприємства та оформлення в установленому статутом порядку свого статусу.

В судовому засіданні, наданими доказами, позивачем підтверджено членство в колгоспі «Червоний партизан» з 17.10.1983 року.

Так, 14 листопада 1994 року КСП «Червоний партизан», членом якого був ОСОБА_4 отримано Державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_2.

Відповідно до Списку громадян - членів КСП, що є додатком до державного акту НОМЕР_2, ОСОБА_4 включений до цього списку під № 173, як особа, яка має право на отримання сертифікату на частку (пай) в цьому КСП.

Через не отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім'я позивача ОСОБА_4, його вимоги про визнання за ним такого права на земельну частку (пай) і виготовлення відповідного сертифікату є обгрунтованими, оскільки, порушене право власності підлягає захисту і відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, а також уразі втрати документу, який засвідчує його право власності.

Протее, як вірно зазначив суд в оскаржуваному рішенні, представником відповідача до ухвалення судом попередньої інстанції рішення було подано письмову заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 23-24, а.с. 38).

Позивач ОСОБА_6 в позові зазначив, що він дізнався про порушення його права на земельну частку (пай) з письмової відповіді Відділу Держгеокадастру у Михайлівському районі від 29.01.2018 року, яка була надана на його заяву від 24 січня 2018 року.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, вказані твердження ОСОБА_6 були спростовані в ході судового розгляду. Так, з доказів, наданих представником відповідача, судом було встановлено, що ОСОБА_4 24 січня 2011 року звернувся до суду із заявою про встановлення факту, в якій просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що запис № 173 в списку № 1 громадян - членів КСП «Червоний партизан», що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 від 14 листопада 1994 року вчинено відносно ОСОБА_4 (а.с. 40). В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_4 надав суду довідку відділу Держкомзему у Михайлівському районі Запорізької області №579 від 6 квітня 2010 року про те, що у списку громадян - членів бувшого КСП «Червоний фронт» за № 173 значиться ОСОБА_4.

14 лютого 2011 року у вказаній іншій цивільній справі представником заінтересованої особи було подано заяву про залишення заяви ОСОБА_4 без розгляду, оскільки вбачається спір про право, щодо отримання ОСОБА_4 сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с. 41).

Ухвалою суду від 1 березня 2011 року заяву ОСОБА_4 про встановлення факту було залишено без розгляду, оскільки існує спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження. Вказаною ухвалою ОСОБА_4 судом було роз'ясненого його про подати позов на загальних підставах. Судове засідання 1 березня 2011 року відбулося за участі ОСОБА_4, про що вказано в тексті вказаною ухвали (а.с. 25).

Отже, судом вірно встановлено, що ОСОБА_6 було достовірно відомо про порушення його прав стосовно отримання сертифікату на про на земельну частку (пай) у березні 2011 року.

Відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Стаття 256 ЦК визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ст.267 ЦК).

В свою чергу, з даним позовом ОСОБА_4 звернувся до суду лише 21 лютого 2018 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Таким чином за наслідками розгляду даної справи суд попередньої інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення даного позову в частині визнання права на земельну частку (пай) і видачі сертифікату, в силу пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у позові з мотивів пропуску строку позовної давності, та звертає увагу на те, що позивач ані в суді першої інстанції, ані в апеляційний суд не надав переконливих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності.

Єдиний довід апеляційної скарги позивача про те, що суд прийшов до невірно висновку про пропуск ним строків позовної давності, оскільки про своє порушене право він дізнався лише з письмової відповіді Відділу Держгеокадастру у Михайлівському районі Запорізької області від 29.01.2018 року - не знайшов свого підтвердження, та зводиться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підстави для задоволення позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інших доводів, які б вказували на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали судді апеляційна скарга не містить.

Висновки суду першої інстанції є мотивованими з посиланням на практику розгляду справ Європейським судом щодо застосування строків позовної давності.

Відповідач у справі зробив заяву про застосування позовної давності, а відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 21 травня 2018 року у частині відмови в позові залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині яка переглядалась апеляційним судом безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 28 серпня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: