Постанова

Іменем України

17 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 653/3117/16-ц

провадження № 61-28205 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - Генічеська міська рада Херсонської області,

треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 14 березня 2017 року у складі судді Крапівіної О. П. та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2017 року у складі колегії суддів: Полікарпової О. М., Вейтас І. В., Колісниченка А. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Генічеської міської ради Херсонської області про визнання незаконними та скасування рішень міської ради.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 2007 року їй належить житловий будинок АДРЕСА_1. Згідно з пунктом 1.2 вказаного договору купівлі-продажу будівля, що відчужується, знаходиться на земельній ділянці площею 498 кв. м. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 28 січня 2016 року встановлено, що вона є власником самостійного об'єкту цивільних прав окремого житлового будинку, який має самостійну адресу та з визначенням розміру земельної ділянки, на якій він розташований.

З метою реалізації своїх земельних прав вона двічі зверталась до Генічеської міської ради Херсонської області з заявами про передачу їй у приватну власність земельної ділянки, на якій розташований вищевказаний житловий будинок. Проте рішенням Генічеської міської ради Херсонської області від 27 липня 2016 року № 201 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» та пунктом 3 рішення Генічеської міської ради Херсонської області від 29 серпня 2016 року № 211 їй було двічі відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0498 га по АДРЕСА_1.

Вважала, що вищевказаними рішеннями міської ради порушено її права, оскільки безпідставно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у її власність спірної земельної ділянки.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 просила суд визнати незаконними та скасувати рішення Генічеської міської ради Херсонської області від 27 липня 2016 року № 201 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» та пункт 3 рішення Генічеської міської ради Херсонської області від 29 серпня 2016 року № 211.

У жовтні 2016 року Генічеська міська рада Херсонської області звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про звільнення земельної ділянки.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що житлові будинки АДРЕСА_1 були двома корпусами дитячого садка «ІНФОРМАЦІЯ_1», один корпус вказаного дитячого садочка НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_4, при цьому було змінено його цільове призначення з нежитлового на житловий будинок, а інший корпус - триквартирний будинок АДРЕСА_1, співвласниками якого є ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Тобто при розподілі вказаних будівель було змінено конфігурацію земельних ділянок.

Земельна ділянка колишнього дитячого садка «ІНФОРМАЦІЯ_1» не розподілялася між володільцями вищевказаних будинків та вона знаходиться у комунальній власності міської ради.

ОСОБА_4 просила виділити їй земельну ділянку площею 498 кв. м, що є істотно завищеною вимогою, оскільки остання порушила правила добросусідства, передбачені статтею 103 ЗК України, самовільно встановивши залізобетонну огорожу, ворота, чим незаконно поділила двір на дві частини.

На підставі пункту 13 рішення Генічеської міської ради Херсонської області від 22 жовтня 2010 року № 1410, яким земельна ділянка площею 0,0503 га по АДРЕСА_1 була передана у власність ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, остання встановила вищевказану залізобетонну огорожу з воротами.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року скасовано постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 20 серпня 2014 року, позов ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Генічеської міської ради Херсонської області, третя особа - ОСОБА_4, задоволено, рішення Генічеської міської ради Херсонської області від 22 жовтня 2010 року № 1410 було визнано неправомірним та скасовано. Проте ОСОБА_4 вказану огорожу та ворота з земельної ділянки, право власності на яку було скасовано, добровільно не знесла.

Таким чином, ОСОБА_4 самовільно поділила загальний двір іншого триквартирного будинку АДРЕСА_1, чим створила некомфортні умови проживання мешканцям цього будинку.

З урахуванням викладеного Генічеська міська рада Херсонської області просила суд зобов'язати ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку комунальної власності по АДРЕСА_1 від самовільно встановленої нею залізобетонної огорожі та воріт.

Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 17 жовтня 2016 року прийнято зустрічний позов Генічеської міської ради Херсонської області до спільного розгляду з позовом ОСОБА_4

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 14 березня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано незаконними та скасовано рішення Генічеської міської ради Херсонської області від 27 липня 2016 року № 201 про відмову у наданні дозволу ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0498 га по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, із земель житлової та громадської забудови Генічеської міської ради Херсонської області. Визнано протиправними та скасовано пункт 3 рішення Генічеської міської ради Херсонської області від 29 серпня 2016 року № 211 про відмову ОСОБА_4 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0498 га по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, із земель житлової та громадської забудови Генічеської міської ради Херсонської області.

Зустрічний позов Генічеської міської ради Херсонської області задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку комунальної власності по АДРЕСА_1 від самовільно встановленої нею залізобетонної огорожі та воріт. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішення Генічеської міської ради Херсонської області від 27 липня 2016 року № 201 та пункт 3 рішення Генічеської міської ради Херсонської області від 29 серпня 2016 року № 211 є незаконними та підлягають скасуванню, так як посилання Генічеської міської ради Херсонської області, як на підставу для відмови у наданні ОСОБА_4 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, на відсутність домовленості з суміжними землекористувачами є безпідставними. Крім того, слід зобов'язати ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку комунальної власності по АДРЕСА_1 від самовільно встановленої нею залізобетонної огорожі та воріт, так як рішення Генічеської міської ради Херсонської області від 22 жовтня 2010 року № 1410, на підставі якого їй було передано у власність земельну ділянку визнано незаконним та скасовано постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року. Отже, ця земельна ділянка повернулась до комунальної власності, межі користування якою за позивачкою не визначені, а без цього підстав для встановлення огорожі між земельними ділянками немає.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2017 року апеляційна скарга представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки рішення Генічеської міської ради Херсонської області від 22 жовтня 2010 року № 1410, на підставі якого їй було передано у власність земельну ділянку, визнано незаконним та скасовано постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року, то ця спірна земельна ділянка повернулась до комунальної власності, межі користування якою за позивачкою не визначені, а без цього підстав для встановлення огорожі між суміжними земельними ділянками по АДРЕСА_1 немає, унаслідок чого слід зобов'язати ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку комунальної власності по АДРЕСА_1 від самовільно встановленої нею залізобетонної огорожі та воріт.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - просить оскаржувані судові рішення у частині задоволення зустрічного позову Генічеської міської ради Херсонської області про зобов'язання звільнити земельну ділянку від самовільно встановленої залізобетонної огорожі та воріт скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються.

Касаційна скарга мотивована тим, що преюдиціним рішенням адміністративного суду встановлено, що спірні земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки АДРЕСА_1, є суміжними земельними ділянками. Незважаючи на скасування постановою Одеського апеляційного адміністративного суду рішення міської ради про передачу земельної ділянки у її власність, спірна земельна ділянка, як об'єкт права власності, залишилась у державному реєстрі без зазначення власника, тому міська рада не мала права звертатись до суду з зустрічним позовом про звільнення ділянки від самовільно встановленої нею залізобетонної огорожі та воріт. Встановлена нею огорожа не порушує межі суміжної земельної ділянки та судоми не встановлено, з якого саме боку нею порушуються такі межі.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини другої статті 212 ЗК України приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що спірна огорожа була встановлена ОСОБА_4 на підставі рішення Генічеської міської ради Херсонської області від 22 жовтня 2010 року № 1410, яким земельна ділянка площею 0,0503 га передана у її власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, і яке постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року скасоване. Рішенням Державного реєстратора реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції Херсонської області від 10 липня 2015 року на підставі вищезазначеної постанови суду було скасовано свідоцтво про право власності на земельну ділянку ОСОБА_4

Згідно з частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про відсутність у ОСОБА_4 підстав для встановлення огорожі без визначення меж її земельної ділянки та про зобов'язання її знести спірну огорожу.

Доводи касаційної скарги про те, що встановлена нею огорожа не порушує межі суміжної земельної ділянки і на те, що судом не встановлено, з якого саме боку нею порушуються такі межі, безпідставні, оскільки не встановлені межі земельної ділянки, на якій розташований будинок ОСОБА_4

Посилання касаційної скарги на незаконний склад колегії суддів апеляційного суду безпідставні, так як судді, які ухвалили рішення 28 січня 2016 року, заявили самовідвід, який задоволено і у подальшому справа вірно передана на повторний автоматичний розподіл щодо цих суддів.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 14 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 14 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк