Провадження № 2/522/4852/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2018 року Приморський районний суд міста Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Смоковій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Прокуратури Суворовського району м. Одеси, Головного управління державного казначейства України в Одеській області про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Прокуратури Одеської області, Прокуратури Суворовського району м. Одеси, Головного управління державного казначейства України в Одеській області про стягнення моральної шкоди, в якому просили суд стягнути з Головного управління державного казначейства України на його у відшкодування моральної шкоди 50000 (пятдесят тисяч) грн.

Позов обґрунтовано тим, що внаслідок протиправних дій органів прокуратури, які виявились в бездіяльності щодо розслідування кримінального провадження за заявою позивача, йому було завдано моральної шкоди, що спричинило позивачу неабиякі страждання, у звязку з чим він звернувся до суду по захист свої прав та відшкодування завданої моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Представник Прокуратури Одеської області в судовому засідання заперечувала проти задоволення позову, з підстав, зазначених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи сповіщався належним чином, надавав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, у звязку з його безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 01 листопада 2012 року, Суворовським районним судом міста Одеси було відкрито провадження по справі № 1527/16890/12, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок затоплення квартири.

06 грудня 2012 року, у позовних вимогах щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено повністю.

У звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду з позовом до Комунального підприємства ЖКС «Пересипський» в особі начальника ОСОБА_3 про визнання дій незаконними.

08 липня 2013 року позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства ЖКС «Пересипський» ділянка №7 в особі начальника - ОСОБА_3 про визнання дій незаконними задоволено та визнано неправомірними дії Комунального підприємства ЖКС «Пересипський» ділянка №7 в особі начальника ОСОБА_3.

У зв'язку з встановленням факту неправомірності дій ОСОБА_3 позивачем було подано заяву на ім'я начальника УМВС у Одеській області від 09 серпня 2013 року приводом для якої стало те, що ОСОБА_3 скоїв службове підроблення, покарання за яке передбачено статтею 366 Кримінального кодексу України та зловживав службовим становищем відповідно до статті 364 Кримінального кодексу України. Згодом заяву було переадресовано до Хаджибеєвського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України та було розпочато кримінальне провадження, зареєстроване за № 0005622 від 30.08.2013 року.

17 квітня 2014 року слідчий суддя Суворовського районного суду міста Одеси Деркачов О. В. у справі № 523/5774/14-к, розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Суворовського району міста Одеси у ухвалі визнав неправомірною бездіяльність прокурора у зв'язку з невнесенням відомостей за заявою ОСОБА_1 С від 10 квітня 2014 року до ЄРДР та зобов'язано внести відповідні відомості до ЄРДР.

30 квітня 2014 року, у аналогічній скарзі на бездіяльність прокуратури Суворовського району міста Одеси по справі № 523/6156/14-к зобов'язано прокуратуру Одеської області внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР з притягненням винних у бездіяльності до відповідальності, з причин невиконання ухвал Суворовського районного суду міста Одеси від 14 березня 2014 року та зобов'язано прокурора Суворовського району міста Одеси внести відповідні відомості за заявою ОСОБА_1 від 10 квітня 2014 року до ЄРДР та передати матеріали до СУ прокуратури Одеської області.

23 червня 2014 року, у справі № 523/8880/14-к розглянувши скаргу ОСОБА_1 про закриття кримінального провадження слідчий суддя Бобовський К. Ю. скасував постанову слідчої СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС ОСОБА_4 від 27.05.2014 року № 0005622 про закриття кримінального провадження.

Ухвалою від 12.11.2014 року, слідчий суддя Боднар С. М. зобов'язав начальника СВ Суворовського РВ УМВС України в Одеській області забезпечити виконання ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 23 червня 2014 року та внесення необхідних відомостей в ЄРДР стосовно відновлення кримінального провадження № 0005622

28 листопада 2014 року позивачем до Суворовського районного суду міста Одеси було подано скаргу на бездіяльність прокурора прокуратури Суворовського району міста Одеси, щодо невнесення відомостей про здійснення кримінального правопорушення до ЄРДР. Дана скарга була задоволена ухвалою слідчого судці Бобовського К. Ю. від 02 грудня 2014 року справа 523/19174/14-к, якою бездіяльність прокурора прокуратури Суворовського району міста Одеси у вигляді невнесення відомостей до ЄРДР визнано незаконною та зобов'язано прокурора прокуратури Суворовського району міста Одеси внести відомості з мого повідомлення від 25.11.2014 року про здійснене кримінальне правопорушення до ЄРДР з присвоєнням номеру кримінального провадження та визначенням слідчого, що буде здійснювати досудове розслідування.

Ухвалою слідчого судді Деркачова О. В. від 07 травня 2015 року по справі № 523/6809/15-к задоволено скаргу позивача та визнано неправомірною бездіяльність процесуального керівника - службової особи прокуратури Суворовського району міста Одеси, пов'язану з нездійсненням процесуального керівництва, що спричинило не проведення досудового розслідування в період з 10 лютого 2015 року по час винесення ухвали в кримінальному провадженні № 0005622, внесеного 30 серпня 2013 року до ЄРДР про службове підроблення начальником КП ЖКС «Пересипський» ОСОБА_3, використаної в подальшому в суді довідки про відсутність випадків звернень заявника в період з 01 по 16 жовтня 2012 року щодо фактів заливання його квартири.

Ухвалою від 10 червня 2015 року по справі № 523/8377/15-к слідчий судця Бобовський К. Ю. скасовав постанову слідчого СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження.

Ухвалою від 18 червня 2015 року по справі № 523/9141/15-к слідчий суддя Гончаров Б. П. задовольнив заяву ОСОБА_1 про відвід слідчої ОСОБА_5.

26 червня 2015 року з приводу скарги ОСОБА_1 було винесено ухвалу по справі № 522/12872/15-к, якою задоволено прохання скаржника зобовязати уповноважену службову особу прокуратури Одеської області внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

22 липня 2015 року слідчим суддею Суворовського районного суду міста Одеси Гончаровим Б. П. по справі № 523/10976/15-к було визнано бездіяльність прокурора Суворовського району міста Одеси незаконною та зобов'язано внести відомості до ЄРДР.

23 липня 2015 року, позивачем було подано скаргу до Приморського районного суду міста Одеси, у якій просив суд зобов'язати прокуратуру внести відомості до ЄРДР стосовно вказаних порушень законодавства.

31 липня 2015 року ухвалою по справі № 523/11995/15-к задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов'язано прокуратуру Суворовського району міста Одеси виконати вимоги ухвали слідчого судці Суворовського районного суду міста Одеси від 22 липня 2015 року та внести відомості про кримінальне правопорушення за заявою від 10 липня 2015 року до ЄРДР.

Ухвалою від 17 серпня 2015 року по справі № 522/14800/15-к слідчий судця Капля О. І. задовольнив скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Одеської області.

10 грудня 2015 року, у результаті розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого першого СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_6 від 20.11.2015 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні № 00000651 прокуратури слідчий суддя Приморського районного суду міста Одеси Лабунський В. М. виніс ухвалу по справі 522/24290/15-к, у якій постанову Старшого слідчого першого СВ СУ прокуратури Одеської області ОСОБА_6 від 20.11.2015 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні № 00000651 скасовано, зобовязано старшого слідчого першого прокуратури Одеської області ОСОБА_6 визнати ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні № 00000651 та вручити йому памятку про процесуальні права та обовязки потерпілого.

25 грудня 2015 року слідчим суддею Шкорупеєвим Д. А. по справі № 523/19263/15-к у результаті розгляду скарги ОСОБА_1 було винесено ухвалу, якою визнано бездіяльність слідчого Суворовського ВП міста Одеси ГУНП Одеської області ОСОБА_7 у вигляді невиконання ухвал слідчих судців Суворовського районного суду міста Одеси та зобовязано виконати всі необхідні слідчі дії за ухвалами від 23.06.2014 року, 12.11.2014 року та 10.06.2015 року.

21 березня 2016 року, ухвалою по справі № 523/2448/16-к слідчим суддею Суворовського районного суду міста Одеси Шкорупеєвим Д. А. задоволено скаргу позивача на бездіяльність правоохоронних органів, Одеської місцевої прокуратури № 4. Ухвалою зобовязано виконати вимоги згідно ухвал Суворовського районного суду міста Одеси по кримінальному провадженню № 0005622.

14 квітня 2016 року, слідчим суддею Кушніренко Ю. С. по справі № 522/4030/16-к в результаті розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000804, щодо порушення законодавства першим заступником прокурора Суворовського району міста Одеси, винесену 29.12.2015 року слідчим в ОВС прокуратури Одеської області ОСОБА_8, постанову про закриття кримінального провадження було скасовано, а 06 травня 2016 року слідчий суддя Приморського районного суду міста Одеси Іванов В. В., розглянувши заяву про відвід слідчого в ОВС прокуратури Одеської області ОСОБА_8 задовольнив її.

06 червня 2016 року ухвалою по справі № 522/4272/16-к слідчої судді Гаєвої Л. В., у результаті розгляду скарги на постанови про закриття кримінальних проваджень було скасовано постанови про закриття кримінального провадження № 0000036 від 04.12.2014 року, № 0000651 від 21.09.2015 року та № 0000203 від 05.05.2014 року.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Крім того, п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Ч. 1 ст. 1176 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Аналогічні роз'яснення містяться в п.14 Постанови Пленуму Верхового суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, згідно яких: розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи.

Відсутність хоча б однієї складової виключає обов'язок по відшкодуванню шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В процесі розгляду справи судом було задоволене клопотання про призначення експертизи задля встановлення розміру завданої моральної шкоди, однак проведення експертизи не було виконано у звязку з незалежними від суду обставинами, у звязку з чим визначення реального обсягу завданої моральної шкоди не вбачається можливим. Тож керуючись наявними в матеріалах справи доказами, суд при ухваленні рішення, керуючи своїми внутрішніми переконаннями та діючими нормами законодавства приходить до думки про можливість часткового задоволення позовних вимог.

Таким чином, суд в межах заявлених вимог дійшов висновку про задоволення позову в сумі 1 000,00 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Прокуратури Суворовського району м. Одеси, Головного управління державного казначейства України в Одеській області про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління державного казначейства України в Одеській області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. (одну тисячу гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суду міста Одеси протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлено 05.10.2018 року.

Суддя В.І.Загороднюк

04 жовтня 2018 року