Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 668/3618/14-ц

провадження № 61-18688св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 січня 2017 року у складі судді Дорошинської В. Е. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 13 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Приходько Л. А., Бездрабко В. О., Майданік В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»), про визнання недійсним договору дарування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що 03 квітня 1996 року вона та її покійний чоловік - ОСОБА_3 уклали із своєю дочкою ОСОБА_2 договір дарування, за яким подарували відповідачу належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1. У володіння відповідача квартира фактично не передавалася, а утримувалася нею та чоловіком. При вчиненні угоди вони як дарувальники мали намір укласти договір довічного утримання і помилилися щодо прав та обов'язків сторін в цьому договорі. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір дарування вищевказаної квартири та застосувати наслідки недійсності правочину.

Рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 29 квітня 2014 року позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 03 квітня 1996 року між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Застосовано наслідки недійсності цього договору та повернено сторони у первісний стан. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 2 435 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 11 листопада 2014 року апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» відхилено, рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 29 квітня 2014 року залишено без змін.

У березні 2016 року ТОВ «Кей-Колект» подало заяву про перегляд рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 29 квітня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, на обґрунтування якої посилалося на те, що при визнанні недійсним договору дарування місцевий суд виходив з того, що укладаючи цей договір, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 помилилися щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між ними та відповідачем, і вважали, що підписують договір довічного утримання. Зазначеного висновку суд дійшов з урахуванням того, що ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживає у спірній квартирі, після укладення договору вказана квартира у володіння та користування обдаровуваної не передавалася і є єдиним житлом позивача. Також суд взяв до уваги похилий вік позивача та стан її здоров'я. 05 лютого 2016 року товариству стало відомо про наявність у матеріалах кредитної справи від 14 вересня 2007 року № 0 довідки Приватного підприємства «Виробничо-житловий центр «Аріадна» (далі - ПП «ВЖЦ «Аріадна») від 13 вересня 2007 року № 1920, в якій зазначено, що ОСОБА_2 постійно проживає у місті Херсоні, прописана у квартирі АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат житловою площею 29,3 кв.м, на 5 поверсі 9-поверхового будинку. Зазначена квартира належить ОСОБА_2 і особовий рахунок відкрито на її ім'я. У житловому приміщенні ніхто із членів сім'ї не прописаний. Вказана довідка від 13 вересня 2007 року № 1920 має суттєве значення для вирішення справи і є істотною для ухвалення правильного рішення по суті спору. Посилаючись на вказане, ТОВ «Кей-Колект» просило задовольнити заяву, скасувати рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 29 квітня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами і призначити справу до нового розгляду.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17 січня 2017 року в задоволенні заяви ТОВ «Кей-Колект» про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що обставини, на які посилався заявник, не є нововиявленими в розумінні статті 361 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року).

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 13 квітня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» відхилено, ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 січня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відсутні передбачені статтею 361 ЦПК України 2004 року підстави для перегляду рішення суду, оскільки заявником не надано достатніх доказів і не зазначено істотних обставин, які не були і не могли бути йому відомі при ухваленні рішення суду і які є підставами для його перегляду.

У травні 2017 року ТОВ «Кей-Колект» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 13 квітня 2017 року, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, і направити справу на розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що в порушення статей 210-214, 361, 362 ЦПК України 2004 року суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що обставини, викладені товариством, та надані докази на їх підтвердження не є нововиявленими в розумінні статті 361 ЦПК України 2004 року, а є новими. Суди не врахували, що нововиявленою, тобто істотною для справи обставиною є довідка з місця проживання про склад сім'ї та прописку, видана ПП «ВЖЦ «Аріадна» 13 вересня 2007 року. У січні 2016 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») з вимогою про надання всіх наявних в архіві банку документів у кредитній справі № 0 від 14 вересня 2007 року. Вищевказана довідка була недоступна товариству під час ухвалення рішення Суворовським районним судом міста Херсона 29 квітня 2014 року, оскільки вона знаходилася в розпорядженні іншого підприємства, яке не було залучено до участі у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, а ухвалою від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У липні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заперечення на касаційну скаргу, в яких просили її відхилити, посилаючись на те, що обставини, викладені у заяві про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, були предметом розгляду та відображені в рішеннях судів трьох інстанцій на підставі досліджених доказів, тому не доводяться при розгляді інших справ, у яких беруть участь особи, щодо яких встановлено ці обставини. 13 лютого 2012 року між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір факторингу, тому саме з цієї дати товариству стало відмово про всі матеріали, які зберігалися у кредитній справі. Разом з тим у матеріалах справи наявні докази, які підтверджують той факт, що ОСОБА_1 постійно проживала у спірній квартирі та була у ній зареєстрована. Наявність чи відсутність зареєстрованих осіб у квартирі не впливає на помилку особи щодо правової природи правочину та не може бути істотною обставиною для перегляду рішення у цій справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19 квітня 2018 року справу № 668/3618/14-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами під час розгляду справи по суті встановлено, що ОСОБА_1 та її чоловіку ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 квітня 1994 року № 13508 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1. 03 квітня 1996 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подарували належну їм квартиру своїй дочці ОСОБА_2, уклавши нотаріально посвідчений договір дарування. 14 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кей-Колект», з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_5 (чоловіка відповідача) було укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку банку передано спірну квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Єдиним спадкоємцем, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, була його дружина ОСОБА_1 Після укладення договору дарування квартира у володіння та користування обдаровуваної, яка була і є забезпеченою житлом, не передавалася. З березня 1982 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 постійно проживали у спірній квартирі, а ОСОБА_1 і в подальшому продовжує проживати у ній. Рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 29 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 11 листопада 2014 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 03 квітня 1996 року між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Застосовано наслідки недійсності цього правочину та повернено сторони у первісний стан. Рішення мотивоване тим, що позивач та її покійний чоловік під час укладення договору дарування квартири, яка є їх єдиним житлом, погоджувалися на передачу цієї квартири у власність відповідача лише за умови отримання від неї за життя матеріальної допомоги і догляду, збереження права на проживання у квартирі, а договір дарування за своєю суттю не передбачає виникнення таких обов'язків у обдаровуваного і не обмежує останнього у праві розпоряджатися отриманою в дар квартирою на свій розсуд.

Підставою для перегляду рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами ТОВ «Кей-Колект» зазначило те, що після ухвалення рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 29 квітня 2014 року та набрання ним законної сили з довідки ПП ВЖЦ «Аріадна» від 13 вересня 2007 року № 1920, яка знаходилася в матеріалах кредитної справи від 14 вересня 2007 року № 0, товариству стали відомі обставини про постійне проживання ОСОБА_2 у місті Херсоні та її прописку у квартирі АДРЕСА_1. Вказані обставини, на думку ТОВ «Кей-Колект», є істотними для правильного вирішення справи, не були і могли бути йому відомі під час розгляду справи та мають ознаки нововиявлених.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК України 2004 року). Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Відмовляючи ТОВ «Кей-Колект» у задоволенні заяви про перегляд рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 29 квітня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з мотивами якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року підстав для перегляду рішення місцевого суду, оскільки довідка з місця проживання про склад сім'ї та прописку не є нововиявленою обставиною, а є лише новим доказом щодо обставин, які вже були предметом розгляду як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції при розгляді справи по суті. Разом з тим апеляційний суд правильно виходив з того, що під час розгляду справи по суті ТОВ «Кей-Колект» не було позбавлено можливості дізнатися про наявність вказаного доказу, який містився в матеріалах кредитної справи від 14 вересня 2007 року № 0.

Доводи касаційної скарги ТОВ «Кей-Колект» про те, що товариство дізналося про довідку з місця проживання про склад сім'ї та прописку, видану ПП «ВЖЦ «Аріадна» 13 вересня 2007 року, лише після звернення у січні 2016 року до ПАТ «УкрСиббанк», не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 1077, 1078 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

13 лютого 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору факторингу № 2 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до ОСОБА_5 (позичальника) та ОСОБА_2 (іпотекодавця) за кредитним договором від 14 вересня 2007 року № 0 та договором іпотеки від 14 вересня 2007 року.

З огляду на викладене внаслідок укладення вищевказаних договорів ТОВ «Кей-Колект» як новий кредитор набуло всіх прав кредитодавця за кредитним договором від 14 вересня 2007 року № 0 та договором іпотеки від 14 вересня 2007 року.

При укладенні зазначених договорів ТОВ «Кей-Колект» було передано матеріали кредитної справи, в яких знаходилася довідка ПП «ВЖЦ «Аріадна»від 13 вересня 2007 року, і товариство не було позбавлено можливості дізнатися про наявність вказаного доказу.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій і не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак Г. І. Усик