ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/911/18 Справа № 215/993/18 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я.А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Чубіна А.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2018 року, яке ухвалене суддею Квятковським Я.А. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову зазначив, що 20.02.2009 року він уклав шлюб з відповідачем, який зареєстрований Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 32. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що їх сімя розпалася повністю та остаточно, взаємних інтересів не мають, і ніякого бажання в нього на примирення не має, просив розірвати шлюб із відповідачем.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2018 року позовні вимоги позивача задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 - розірвано.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Послалась на те, що суд в порушення ч.1 ст.111 СК України, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про надання строку для примирення, віднісся формально до розгляду справи, не з'ясував дійсні причини подання позову та обставини життя, не врахувавши, що на час подачі апеляційної скарги позивач мешкав в одній квартирі з відповідачем та їх спільним сином.

Крім того, відповідач надала до суду клопотання про надання подружжю строк для примирення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю доповідача, позивача ОСОБА_1, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20.02.2009 року він уклав шлюб з відповідачем, який зареєстрований Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 32. (а.с. 7).

Сторони від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8) .

Також судом встановлено, що подружні стосунки сторони фактично припинили, у квітні 2017 року, взаємних інтересів не мають, спору стосовно місця проживання дитини не мають.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для розірвання шлюбу між сторонами, оскільки вони спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, у позивача відсутнє бажання щодо підтримання подальших сімейних відносин.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно ст. 112 СК України визначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, з контексту вищевказаних правових норм випливає, що кожен із подружжя має право на розірвання шлюбу. Примушування до збереження шлюбу є порушенням права чоловіка, або дружини. Відповідно, шлюбні відносини формуються на вільному волевиявленню двох сторін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив із того, що сторони подружніх та сімейних відношень не підтримують, спільного господарства не ведуть, родина розпалася, позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, з чим погоджується колегія суддів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача щодо відмови у задоволенні клопотання про надання сторонам строку для примирення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

З аналізу ст. 111 СК України вбачається, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки, суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.

Диспозитивність норми підкреслюється і у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», в якій зазначається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком.

Також п.10 вищевказаної Постанови передбачене ч.1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

В матеріалах справи міститься заява позивача від 02.07.2018 року про розгляд справи у його відсутність і в якій вказує про те, що він не заперечує проти розірвання шлюбу і просить строк на примирення не надавати ( а.с. 26)

Крім того, колегія суддів зазначає, що на день розгляду справи апеляційний судом минуло більше 6 місяців з моменту пред'явлення позову, однак сторони за цей період часу примиритись не змогли. Будь-яких належних доказів спроби примирення з боку відповідача суду надані не були.

Суд першої інстанції, встановивши, що сторони тривалий час не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, позивач має стійку позицію щодо розірвання шлюбу та неможливості примирення, дійшов обґрунтованого висновку про недоцільність такого заходу.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги відповідача щодо невиконання судом обов'язку по вжиттю заходів щодо примирення подружжя вбачаються безпідставними та ґрунтуються на довільному трактуванні норми ч. 1 ст. 111 СК України та роз'яснень, наданих у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Крім того, колегія суддів вважає, що заявлене в суді апеляційної інстанції клопотання відповідача про надання сторонам строк для примирення не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до суду в березні 2018, а оскаржуване рішення було ухвалено у серпні 2018 року, тобто, з моменту подачі позову сторони мали достатньо часу і можливостей досягти примирення, врегулювати спір за взаємною згодою, якщо такі можливість і бажання сторін у дійсності мали місце.

На час розгляду справи апеляційним судом примирення не досягнуте, спір за згодою сторін не врегульований, позиція позивача в спорі щодо необхідності припинення шлюбу, оскільки підстав для збереження якого немає, не змінилася, відповідач заяв та доказів, які б вказували на можливість збереження шлюбу, врегулювання спору за згодою сторін, суду апеляційної інстанції не подавала.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними у зв'язку з чим воно повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: