ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» грудня 2018 року

м. Харків

справа № 638/10768/18-ц

провадження № 22ц/818/1754/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

заявник - Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,

заінтересована особа - ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Жилкомсервіс» на ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2018 року у складі судді Цвірюка Д.В.,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу щодо вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, яким просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 6207,55 грн. та судовий збір в розмірі 176,20 грн.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2018 року відмовлено Комунальному підприємству «Жилкомсервіс» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та розяснено заявнику його право на повторне звернення з такою самою заявою в порядку наказного провадження після усунення недоліків заяви.

Не погоджуючись з ухвалою судді, Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, стягнути судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважав що суд не звернув уваги на те, що для усунення недоліків необхідно залишати заяву без руху, а не відмовляти у видачі судового наказу; що оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, необхідно перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені процесуальним законодавством, зокрема, в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З частини 2 статті 369 ЦПК України вбачається, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Комунального підприємства «Жилкомсервіс» необхідно задовольнити, ухвалу судді скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що до заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору згідно даних автоматизованої системи документообігу суду.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у липні 2018 року Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу щодо вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, яким просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 6207,55 грн. та судовий збір в розмірі 176,20 грн.

До позовної заяви Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» подав платіжне доручення № 75743 від 04 липня 2018 року про сплату судового збору в розмірі 176,20 грн. за подачу заяви про видачу судового наказу та на зворотній стороні якого зазначено, що вказана сума зарахована в дохід бюджету повністю 04 липня 2018 року.

Відповідно до довідки з Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова від 15 листопада 2018 року № 02-21/691, судовий збір, перерахований Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» у сумі 176,20 грн. платіжним дорученням № 75743 від 04 липня 2018 року на рахунок № 0003 за кодом бюджетної класифікації 22030101, символ банку 206, зарахований до Державного бюджету 04 липня 2018 року повністю.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу визначені в статті 163 ЦПК України. Зокрема, до заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно зі статтею 164 ЦПК України, за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана в порушення вимог статті 163 цього Кодексу.

Частиною 9 статті 185 ЦПК України передбачено, що заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду державного бюджету. Правила цієї частини не застосовуються до заяв про забезпечення доказів або позову.

Як вбачається з матеріалів справи, Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу, з дотриманням вимог статті 163 ЦПК України додав до заяви документ, що підтверджує сплату судового збору, який зараховано до Державного бюджету України 04 липня 2018 року повністю, про що зазначено, як на самому платіжному дорученні, так і підтверджується довідкою з Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова від 15 листопада 2018 року № 02-21/691.

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив Комунальному підприємству «Жилкомсервіс» у видачі судового наказу, оскільки, заявник надав документ, що підтверджує сплату судового збору, який зараховано до Державного бюджету України 04 липня 2018 року повністю, про що зазначено, як на самому платіжному дорученні, так і підтверджується довідкою з Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова від 15 листопада 2018 року № 02-21/691.

Якщо суд вважав, що заявник порушив вимоги статті 163 ЦПК України, заява залишається без руху і заявнику надається строк для усунення її недоліків.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції на зазначене та вимоги закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо відмови у видачі судового наказу.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що за таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч. 1 ст.374, ст.379, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Жилкомсервіс» задовольнити.

Ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2018 року скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» 1762, 00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_2

Повний текст постанови складено 26 грудня 2018 року.