Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/19/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2018 р.

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Цвинтарної Т.М.

при секретарі Рудніцькій О.П.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин в режимі відеоконференції з Солом'янським районним судом м.Києва цивільну справу за позовом Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» ( далі - Університет), який є правонаступником Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» звернувся в суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення з нього на користь позивача заборгованості в розмірі 40915,95 гривень за проживання в гуртожитку.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Університет є власником (балансоутримувачем) гуртожитку АДРЕСА_1. Наказом ректора НТУУ «КПІ» № 4-85 від 03.09.2001 року «Про встановлення статусу жилих будівель, які знаходяться на балансі НТУУ «КПІ» для гуртожитку АДРЕСА_2 встановлено статус студентського гуртожитку для проживання сімейних студентів, аспірантів, докторантів.

Відповідач ОСОБА_4 проживав в кімнаті НОМЕР_2 зазначеного вище гуртожитку.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23.06.2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16.10.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.01.2016 року при розгляді справи за позовом НТУУ «КПІ» до ОСОБА_4 про виселення із спірного прміщення останнього виселено із вищевказаної кімнати гуртожитку.

17.07.2015 року відповідача було звільнено з Університету за власним бажанням. Проте, він продовжував проживати у вказаній вище кімнаті гуртожитку до 09 березня 2016 року включно, не сплачуючи плати за проживання у ній в період з липня 2015 року по березень 2016 року, у зв'язку з чим в нього виникла вищевказана сума заборгованості за проживання в гуртожитку. До 18.07.2015 року йому нараховувалася плата за проживання в гуртожитку, а саме, 300 гривень за ліжко-місце і відповідно 1200 гривень на місяць як для категорії «співробітник». З 18.07.2015 року останньому нараховувалася оплата за проживання в гуртожитку як для категорії «сторонні особи» , а саме 1300 гривень за ліжко-місце та відповідно-5200 гривень на місяць за кімнату.

Оскільки відповідач користувався вказаною кімнатою, яка була розрахована на 4 ліжко-місця, тому і нарахування плати за користування кімнатою проводилося з розрахунку кількості ліжко-місць, на які розрахована кімната, а не кількості фактично проживаючих осіб у кімнаті.

На день подачі позову відповідачем суми боргу за проживання не сплачено, а тому позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача вищевказану суму заборгованості за проживання в студентському гуртожитку.

Представник позивача в судовому засіданні уточнила позовні вимоги і просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за проживання в гуртожитку в розмірі 39715,95 гривень, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги з уточненнями визнали частково не заперечували щодо стягнення заборгованості за проживання в кімнаті НОМЕР_3 гуртожитку на суму 10343.22 гривень, та просили відмовити в задоволенні решти позовних вимог посилаючись на те, що він з 1997 року проживав у вищевказаній кімнаті гуртожитку як співробітник, оскільки влаштувався на роботу слюсарем-сантехніком у гуртожитку АДРЕСА_2 Університету. За весь час проживання в гуртожитку він вчасно сплачував кошти за проживання у вказаній кімнаті гуртожитку та комунальні платежі. Після прийнятого рішення суду про його виселення з вказаної кімнати в гуртожитку, яке набрало законної сили після його перегляду в апеляційній та касаційній інстанціях, він виселився із зазначеної кімнати. Вказав, що у кімнаті НОМЕР_2 він проживав разом із сином- студентом Університету. Вважає, що відповідно до Положення про оплату за проживання у студентських гуртожитках Університету для всіх категорій мешканців для оплати за кімнату НОМЕР_2 застосовується наступні тарифи:

-сімейний студент - 250 гривень на місяць;

-член сім»ї студента, стороння особа 375 гривень на місяць;

-вільні місця в сім»ї студент + стороння особа = 313*2 = 626 гривнь на місяць. Разом = 1251 гривень на місяць. Тому вважає, що розмір заборгованості за його проживання у вищевказаній кімнаті гуртожитку за період з 01.07.2015 року по 09.03.2016 року має становити 300*4*17/31+1251*14/31+1251*7+1251*9/31=10343.22 гривень.

Вказав, що відповідно до пункту «к» Положення про оплату за проживання у студентських гуртожитках Університету для всіх категорій мешканців однією з підстав використання кімнат у гуртожитку «стороннью особою» є Рішення ради з житлово-соціальних питань, яке в свою чергу є обов'язковою вимогою для стягнення плати як із «сторонньої особи».

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи наступних підстав.

В силу вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що згідно Наказу МОН України від 17.08.2016 року № 992 Національному технічному університету України «Київський політехнічний інститут» присвоєно ім'я Ігоря Сікорського.

Відповідно до п. 1.2 нової редакції Статуту Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» є правонаступником Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут».

Гуртожиток АДРЕСА_1», в якій розташована кімната НОМЕР_3, є у державній власності і відноситься до сфери управління Міністерства освіти і науки України, балансоутримувачем якого є НТУУ «КПІ», що підтверджується листом Міністерства освіти і науки України від 03.12.2010 року за № 1/11-11028.

Відповідно до вимог ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно наказу ректора НТУУ «КПІ» № 4-85 від 03 вересня 2001 року «Про встановлення статусу жилих будинків, які знаходяться на балансі НТУУ «КПІ» гуртожитку АДРЕСА_1, вирішено встановити статус «студентський гуртожиток для проживання сімейних студентів, аспірантів, докторантів НТУУ «КПІ» .

Як встановлено рішенням Солом'янського районного суду м.Київ від 23 червня 2015 року, відповідач був поселений в 2004 році в кімнату НОМЕР_3 вищевказаного студентського гуртожитку АДРЕСА_2 Університету на підставі цивільно-правової угоди, строк дії якої закінчився 05.10.2005 року. Іншої угоди між сторонами не укладалося. Рішення стосовно надання відповідачу вищевказаної кімнати в гуртожитку в порядку ст.ст. 128,129 ЖК України не приймалося, ордер на вселення не видавався.

Тобто, відповідач у вказаній кімнаті гуртожитку проживав і оплачував до дня його звільнення за проживання за категорією «співробітник».

Вищезазначеним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року первісний позов НТУУ «КПІ» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення задоволено. Вирішено висилити ОСОБА_4, ОСОБА_5 з кімнати НОМЕР_3 студентського гуртожитку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до НТУУ «КПІ» про визнання законним користування вищевказаною кімнатою в гуртожитку.

Як вбачається з копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.01.2016 року вищевказане рішення суду ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16.10.2015 року та вказаною ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишене без змін. Рішення суду набрало законної сили.

На підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.11.2015 року зупинено виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року до закінчення касаційного провадження в справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з копії наказу проректора НТУУ «КПІ» від 06 липня 2015 року № 1920-2 ОСОБА_4- відповідача по справі 17 липня 2015 року звільнено з посади слюсаря-сантехніка розряду сантехнічної дільниці служби експлуатації студмістечка за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України.

Однак, кімнату в студентському гуртожитку, в яку вселився відповідач ОСОБА_4 після звільнення з роботи 17.07.2015 року не звільнив, а продовжував проживати у ній із сином ОСОБА_5 до 09 березня 2016 року без проведення оплати за фактичне проживання у зазначеній вище кімнаті гуртожитку внаслідок чого утворилася заборгованість із плати за користування кімнатою. Факт проживання у вищевказаний період підтверджено представником позивача в судовому засіданні та не заперечено відповідачем в судовому засіданні.

Так як, відповідача було звільнено з роботи, тому з 18.07.2015 року до 09.03.2016 року відповідач разом із сином проживав у гуртожитку за категорією «стороння особа».

Умови оплати за проживання у студентських гуртожитках НТУУ «КПІ» визначені Положенням «Про оплату за проживання у студентських гуртожитках Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут» для всіх категорій мешканці, яке затверджене наказом ректора Університету від 14.05.2015 року №1-138.

Згідно підпункту «к» пункту 1.4 вищезазначеного Положення у гуртожитку сімейного типу АДРЕСА_2 сторонні особи сплачують вартість одного ліжко-місця в розмірі 1300 гривень на місяць (при наявності вільних кімнат та рішення Ради з житлово-соціальних питань НТУУ «КПІ»).

Згідно підпунктів «і», «ї», «м» пункту 1.4 вищезазначеного Положення у гуртожитку сімейного типу НОМЕР_4 сім»я співробітника Університету сплачує 300 гривень на місяць за ліжко-місце. Член сім»ї студента, аспіранта, яка є сторонньою особою, сплачує 375 гривень на місяць за ліжко-місце. Оплата за спожиту електроенергію проводиться за показниками лічильника щомісячно, разом з оплатою за проживання.

Відповідно до п.п.4.1.,4.3. даного Положення мешканці гуртожитків студмістечка НТУУ «КПІ» сплачують за користування гуртожитком у безготівковій формі на рахунок університету. При закінченні навчання або при достроковому припиненні дії договору оплата (відповідно до категорії мешканця) за користування гуртожитком здійснюється виключно до дати здачі майна, інвентарю, що знаходився у користуванні, кімнати у придатному для проживання стані, ключів від кімнати і блоку та перепустки до гуртожитку, що підтверджується повністю оформленим обхідним листом.

Відповідач користувався кімнатою НОМЕР_3 в гуртожитку АДРЕСА_1 яка розрахована на 4 ліжко-місця, що підтверджується довідкою, виданою головним бухгалтером студмістечка Університету за №0450/21510 від 26.12.2016 року ( Т.1 а.с. 12).

При цьому, нарахування плати за користування кімнатою здійснювалося саме з розрахунку кількості ліжко-місць, на які розрахована кімната, та не залежить від фактичної кількості мешканців.

Протягом всього періоду проживання у вищевказаній кімнаті гуртожитку і до його звільнення з роботи, тобто до 17.07.2015 року, відповідач своєчасно та у повному обсязі вносив плату за користування кімнатою у гуртожитку за 4 ліжко-місця у розмірі, визначеному Положенням «Про оплату за проживання у студентських гуртожитках НТУУ « КПІ» для всіх категорій мешканців як для категорії «співробітник».

Однак, за період з 18.07.2015 року по 09.03.2016 року у відповідача виникла заборгованість за фактичне проживання в гуртожитку.

Встановлено, що на даний час відповідач виселений із кімнати в гуртожитку, проте, сума заборгованості за користування кімнатою в гуртожитку відповідачем не погашена.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого стороною позивача ОСОБА_4 заборгував НТУУ «КПІ» ім. Сікорського за користування кімнатою НОМЕР_3 в студентському гуртожитку АДРЕСА_1

Як видно з уточненої позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за проживання в гуртожитку в розмірі 39715,95 гривень, оскільки під час розгляду справи в суді відповідач надав до суду копію квитанції, згідно якої останній частково оплатив 1200 гривень за проживання в гуртожитку за період з 01.07.2015 року по 01.08.2015 року.

Відповідачем не спростовано доводи представника позивача про наявність зазначеної суми заборгованості за проживання у гуртожитку.

Твердження відповідача про те, що сума заборгованості за проживання має розраховуватися за його запропонованою формулою, тобто за вартістю одного ліжко-місця встановленої для категорії «студент - стороння особа», оскільки з ним проживав його син як студент НТУУ «КПІ» ім. Сікорського, суд не приймає до уваги, оскільки вони є безпідставними і спростовуються матеріалами справи з яких видно, що зазначена категорія не була присвоєна жителям кімнати НОМЕР_2 також п.«к» пункту 1.4 Положення «Про оплату за проживання у студентських гуртожитках Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут» для всіх категорій мешканців», затвердженого наказом ректора Університету 14.05.2015 року за №1-138 згідно якого у гуртожитку сімейного типу АДРЕСА_2 категорія «сторонні особи» сплачують вартість одного ліжко-місця в розмірі 1300 гривень на місяць та копією заяви ОСОБА_5 як вступника до НТУУ «КПІ» від 12.08.2014 року, з якої вбачається, що останній при заповненні вказаної заяви як вступник до Університету вказав, що на час навчання поселення в гуртожиток не потребує.

Посилання відповідача на те, що він не мав можливості проводити оплату у зв'язку з відсутністю реквізитів, суд не приймає до уваги як таке, що відповідачем нічим не доведено. Будь-яких доказів чинення перешкод йому у проведенні оплати відповідачем не надано.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про зарахування в суму заборгованості суму оплати за спожиту електроенергію, яку він проводив, оскільки згідно п.«м» п. 1.4 вищевказаного Положення «Про оплату за проживання у студентських гуртожитках Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» для всіх категорій мешканців» у гуртожитках сімейного типу НОМЕР_5 оплата за спожиту електроенергію проводиться за показниками лічильника щомісячно, разом з оплатою за проживання.

Посилання відповідача на те, що згідно зазначеного вище Положення «Про оплату за проживання у студентських гуртожитках Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» для всіх категорій мешканців» однією з підстав використання кімнат в гуртожитку «стороннью особою» є рішення Ради з житлових та соціально-побутових питань університету, суд вважає безпідставними, оскільки дане положення визначає оплату за проживання, а не порядок вселення.

Крім того, з 1997 року по 17.07.2015 року відповідач поселився у вказану вище кімнату з 4 ліжко-місцями, використовував її та проводив оплату за 4 ліжко-місця.

Крім того, як видно з його пояснень, відповідач і на даний час згідний проводити оплату за використання кімнати, а саме, 4 ліжко-місця тільки в іншій визначеній сумі оплати ( 300 гривень за 1 ліжко-місце).

Крім того, відповідач ОСОБА_4 був поселений 05.10.2004 року у вказану кімнату гуртожитку за угодою №109 тимчасово до 05.10.2015 року, що не заперечено сторонами та встановлено рішенням Солом'янського районного суду м. Києва, згідно якого відповідач із сім'єю був поселений у вищевказану кімнату гуртожитку не в порядку, передбаченому житловим законодавством, а на підставі цивільно-правової угоди. Рішення суду набрало законної сили і є обов'язковим для виконання відповідно до ст. 18 ЦПК України.

За таких обставин та враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов'язання щодо оплати за користування кімнатою в гуртожитку, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

З урахуванням задоволення позову, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 1378 гривень.

На підставі вищенаведеного, ст. 322 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, зареєстрованого в АДРЕСА_3 в користь Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», , р/р 3853 в ДКСУ м.Києва, МФО 820172, місце знаходження якого місто Київ, проспект Перемоги,37 заборгованість за проживання в гуртожитку в розмірі 39715 (тридцять дев'ять тисяч сімсот п'ятнадцять) гривень 95 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Гусятинський районний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення буде складено 17 липня 2018 року.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно

Суддя Гусятинського районного суду Т.М. Цвинтарна