Справа № 357/657/17 Головуючий у І інстанції Бондаренко О. В.
Провадження № 22-ц/780/2892/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 40 19.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 липня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Голуб С.А., Верланова С.М.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним вище позовом, який надалі уточнив і мотивував тим, що 22 вересня 2016 року на відеохостингу Youtube під назвою «Конфлікт относительно земельного участка возле водойма в селе Матюши» опубліковано відеоролик інтервю із відповідачем ОСОБА_3, який звинувачує його та іншого сусіда фактично у грабуванні начебто належної йому земельної ділянки. На відео розповсюджується, що відповідач звернувся до активістів місцевої партії «Воля», стверджуючи, що сусіди у незаконний спосіб відібрали у нього частину земельної ділянки, без його дозволу переставили ворота, а також, що він відмовляється віддати йому земельну ділянку. 24 вересня 2016 року на інтернет-порталі «Життя Білої Церкви в режимі онлайн» опубліковано статтю під назвою «ОСОБА_4 піцерії Челентано» до якої прикріплено згадане вище відео. Стаття містить наступні твердження: «А герой - це людина якого можна назвати, «ідейним борцем за грошові знаки», який знає «чотириста порівняно чесних способів відбирання грошей». Так склалося, що в цей раз наш «великий комбінатор» порівняно чесно відняв земельну ділянку. А ім'я нашого ОСОБА_4 ОСОБА_2. Здавалося б, стоїть собі презентабельний будиночок, хороший паркан навколо будинку, тільки ось цей самий паркан йде прямо до води (що заборонено законом), а частина землі належить зовсім іншій людині...А то, що точно не вказано, то значить і не існує» - подумав ОСОБА_2 і щедро обдарував сільську раду тренажерами для школи. А сільський голова ОСОБА_5 з радістю допоміг оформити ОСОБА_6 земельну ділянку, залишивши бідоласі ОСОБА_3 жалюгідних 11 соток. Адже 26-му територіальному виборчому округу в Білій Церкві від силових тренажерів в селі Матюші краще жити не стало. Ось така вона Самопоміч в Білій Церкві - нічого собі, все людям».

Вказував, що зазначена інформація, яка перебуває у вільному доступі та була поширена відповідачем через інтерв'ю та численні наклепи у зверненнях до голови Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, є недостовірною і негативною, не підтверджується жодними доказами, не відповідає дійсності і ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, як публічної особи та громадського діяча. Згадана земельна ділянка площею 0,2748 га за адресою: Київська обл., Білоцерківський район, с. Матюші, вул. Левицького 36, належить на праві власності його дружині - ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 05 лютого 2014. При розробці технічної документації із землеустрою межі земельної ділянки погоджувались із суміжними власниками та землекористувачами, що підтверджується наявністю в Акті погодження меж підпису батька відповідача ОСОБА_8 Таким чином, твердження відповідача щодо незаконного відібрання у нього частини земельної ділянки не відповідає дійсності та не підтверджується жодними належними та допустимим доказами з його боку. Крім того, він є публічною особою, дійсно активно приймає участь у громадській діяльності та за власний рахунок надає допомогу щодо розвитку соціальної сфери м.Біла Церква та його району, є членом виконавчого комітету Білоцерківської міської ради та міського громадського об'єднання «Самопоміч». Таким чином, відповідач розповсюдив недостовірну інформацію, та використав її виключно з метою опорочення його честі, гідності та ділової репутації, яка може викликати негативне ставлення до нього та формувати у читачів та глядачів помилкове враження про те, що він нібито незаконним шляхом привласнює майно та залучився неправомірною підтримкою представників органів державної влади, місцевого самоврядування, тощо. Дана інформації поширена з використанням засобів масової інформації та стосується безпосередньо його - ОСОБА_2 Поширену про нього відповідачем інформацію викладено у стверджувальній формі, що має образливий характер, однак не підтверджуються жодними доказами.

Вважає, що йому завдана моральна шкода, яка полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У результаті поширення відповідачем спірної інформації він зазнав втрат немайнового характеру, внаслідок приниження його честі, гідності і ділової репутації, ускладнення подальшого професійного та громадського життя. Враховуючи те, що точних критеріїв майнового виразу душевних страждань визначити складно, вважає найбільш прийнятним розміром стягнення з відповідача завданої йому моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

У зв'язку із наведеним після уточнення вимог просив визнати такою, що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, розповсюджену 22 вересня 2016 року на відеохостингу YouTube за посиланням https://www.youtube.com/watch?v=Ffbdg3zHbQQ, зобов'язати відповідача спростувати відомості, що не відповідають дійсності, принижують його честь, гідність, та ділову репутацію, тим самим способом шляхом проголошення тексту наступного змісту: «Мною, ОСОБА_3 поширено недостовірну інформацію про ОСОБА_2, розповсюджену 22 вересня 2016 року на відеохостингу YouTube за посиланням https: //www.youtube.com/watch?v = Ffbdg3zHbQQ, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 10000 грн. та стягнути з відповідача на його користь судові витрати у вигляді судового збору у розмір 1929,20 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким його вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд не скористався правами, передбаченими ст.ст.85, 100 ЦПК України, щодо можливості оглянути веб-сайт (сторінку), залучити спеціаліста чи призначити експертизу з цього приводу. Висновки суду про те, що викладені у статті судження є оціночними, не відповідають дійсності, бо стосуються констатації відповідачем окремих фактів у категоричній формі і є недостовірними. Крім того, суд прийшов до хибних висновків про те, що поширена відповідачами інформація не стосується позивача, такі судження принижують його честь і гідність та завдають моральної шкоди. Суд невірно застосував норми ст.ст.44,47,471 Закону України «Про інформацію», не врахувавши, що ці норми виключені.

Відповідач ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції представник скаржника адвокат ОСОБА_9 подану апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області як незаконне.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не зявився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що поширена 22 вересня 2016 року на відеохостингу YouTube за посиланням https://www.youtube.com/watch?v=Ffbdg3zHbQQ інформація не порушує прав та інтересів позивача і таких доказів позивач суду не надав.

При цьому, суд виходив із того, що висловлювання відповідача за своїм змістом носять оціночний характер та є результатом критичної оцінки фактів, де відповідач реалізовував своє конституційне право на вільне вираження поглядів, гарантованих Основним законом.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (є частиною національного законодавства) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Разом із тим, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст.32 Конституції України).

Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1). Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (ч.3).

Згідно розяснень, викладених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ

зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача, в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г)поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співвжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно розяснень п.19 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та зясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст.471 (на даний час ст.30) Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, враховуючи вказані розяснення Верховного Суду України відповідно до ст.277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (а відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч.1 ст.277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст.37 Закону про пресу, ст.65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є членом виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області та міського громадського обєднання «Самопоміч», приймає участь у громадській діяльності, тобто є публічною особою.

Позивач із 15 листопада 1996 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_7, на імя якої згідно договору дарування земельних ділянок від 26 червня 2007 року зареєстровано право власності на три земельні ділянки, розташовані у с.Матюші по вул.Н.Левицького 36 Білоцерківського району Київської області: площею 0,1235 га, кадастровий :02:021:0006 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку; площею 0,3542 га, кадастровий номер :02:021:0007 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; площею 0,2136 га, кадастровий номер :02:019:0003 для ведення особистого селянського господарства. На вказані ділянки ОСОБА_7 13 червня 2007 року видані держані акти на право власності на земельну ділянку: серії ЯЕ №589363, серії ЯЕ №596051, і серії ЯЕ №5589364, які зареєстровані у встановленому законом порядку.

Із наданих представником позивача скріншотів сторінок «Пошта Mail.Ru» від 29 грудня 2016 року та від 04 січня 2017 року, в яких зазначено, що інформація за посиланням: http://www.bclife.com.ua/2016/09/ fastivskii- chelentano. html, не є особистою чи конфеденційною», а щодо інформації розміщеної 22 вересня 2016 року на відеохостингу YouTube опубліковано відео за посиланням https://www.youtube.com/watch?v=Ffbdg3zHbQQ під назвою «Конфликт относительно земельного участка возле водоема в селе Матюши», в якому «відповідач ОСОБА_3 звинувачує ОСОБА_2, та іншого сусіда фактично у грабуванні начебто належної йому земельної ділянки. На відео розповідається, що «відповідач звернувся до активістів місцевої партії «Воля», стверджуючи, що сусіди у незаконний спосіб відібрали у нього частину земельної ділянки, без його дозволу переставили ворота, а також що я відмовляюсь віддати йому земельну ділянку» - «45channеtlregion» повідомив ОСОБА_10 ( представник позивача), що «Ви можете звернутись до суду щодо звинувачень конкретно до ОСОБА_3. Активісти партії, в свою чергу ( по суті) стверджують, що без збору документів в справі не розібратись. Наскільки їм відомо сільська рада затягує надання даних документів, тому і немає подальшого сюжету щодо даного спору. Про вашу активну участь у громадській діяльності в сюжеті абсолютно нічого не сказано. Про те, що хтось перекручує сюжет і підносить його в негативному вигляді, то так може бути з будь яким відео. Вам краще звернутися до тих, хто це робить. Щодо роботи каналу звертають увагу на те, що в сюжеті вони взяли точки зору всіх сторін ( того хто скаржиться, активістів партії ( юристів), сільського голови ( по суті ваша сторона). І дуже шкода, що ви цього не помічаєте».

Крім того, на відеохостингу YouTube опубліковано відео «45channеl», за посиланням https://www.youtube.com/watch?v=Ffbdg3zHbQQ, під назвою «Конфликт относительно земельного участка возле водоема в селе Матюши», та під час судового розгляду було встановлено, що тема обрана для обговорення набула резонансу та була розповсюджена в мережі Інтернет.

Також судом встановлено, що з урахуванням точки зору відповідача, теми та місця обговорення, застосування засобів мовлення, висловлювання відповідача не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, незважаючи на те, що останні містять критичну оцінку подій пов'язаних з діяльністю позивача, а обговорення під час репортажу не містять тверджень, як про встановлені факти. Відповідач реалізовував своє конституційне право на вільне вираження поглядів, гарантованих Основним законом.

Отже, інформація, яку просить спростувати позивач, є результатом критичної оцінки фактів, які передували розповсюдженню спірної інформації та є оціночними судженнями ОСОБА_3, вираженням його субєктивної думки, які не є предметом судового захисту в розумінні ст.277 ЦК України.

Також, суду не було подано належних та допустимих доказів того, що поширенням субєктивної думки ОСОБА_3 позивачу було заподіяно шкоду діловій репутації та мало негативні наслідки.

За таких обставин, поскільки не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які є вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача ОСОБА_3 і які не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського Суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Також, суд вірно відмовив у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів заподіяння такої шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не скористався правами, передбаченими ст.ст.85, 100 ЦПК України, щодо можливості оглянути веб-сайт (сторінку), залучити спеціаліста чи призначити експертизу з цього приводу, що у свою чергу свідчить про неповноту зясування судом обставин, що мають значення для справи необгрунтовані.

В даному випадку відповідачем не заперечувався факт його інтервю та обговорення, а також факт здійснених ним висловлювань, що у свою чергу свідчить про відсутність в цій частині спірних моментів.

Посилання у скарзі на те, що висловлювання відповідача не є оціночними судженнями, бо стосуються констатації відповідачем окремих фактів у категоричній формі і є недостовірними, такі судження принижують його честь і гідність та колегія суддів не приймає до уваги з викладених вище підстав, оскільки інформація, яку просить спростувати позивач, є результатом критичної оцінки певних подій та фактів.

При цьому, з урахуванням того, що позивач є членом виконавчого комітету Білоцерківської міської ради та міського громадського обєднання «Самопоміч», колегія суддів вважає, що, відмовляючи у позові, суд першої інстанції вірно врахував положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_11 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_12 Європи про право на недоторканість приватного життя, в який зазначено що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Висновки суду про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди грунтуються на законі і матеріалах справи. Суд вірно відмовив у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів заподіяння такої шкоди.

Відхиляючи апеляційну скаргу, колегія суддів погоджується, що при ухваленні рішення суд послався у рішенні на ст.ст.44,47 Закону України «Про інформацію», не врахувавши, що на час виникнення спірних правовідносин Закон має іншу редакцію, проте це не призвело до неправильного вирішення справи.

В той же час суд вірно послався на чинну ст.30 (раніше ст.471) Закону України «Про інформацію», яка врегулювує питання неможливості притягнення до відповідальності за оціночні судження та іншого способу захисту.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: