Справа № 489/4812/18
Номер провадження 2/489/2258/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання Супрун Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визначення часток в праві спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась із позовом, яким просила визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, зареєстрованого на Універсальний товарній біржі «Нерухомість-Н», дійсним, а також визначити частки у спільній сумісній власності на квартири АДРЕСА_1 у розмірі ? частини за кожним із співвласників.

Свої вимоги мотивувала тим, що:

- в 1996 році батьки позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_3, придбали вищевказану квартиру, оформивши договір купівлі-продажу на Універсальний товарній біржі «Нерухомість-Н»;

- 09.09.2017 року помер батько позивача ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1;

- після смерті батька позивач в установленому законом порядку звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально;

- продавці ніяких претензій не предявляють, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухиляються.

12 вересня 2018 року Ухвалою суду було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно заяви, представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не зявилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Своїм правом на подання відзиву не скористалися.

Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.

Дослідивши надані докази, встановивши фактичні обставини, суд виходить з такого.

Квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2, на підставі Свідоцтва про право власності на житло за № 1336/з, зареєстрованого в Миколаївському бюро технічної інвентаризації реєстрі за № 19510 від 04.10.1995 року.

15.01.1996 року на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н» за № 8 був зареєстрований Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_3 з одного боку, як покупцями, та з іншого боку, як продавцем, - ОСОБА_2.

Вказаний договір купівлі-продажу квартири було зареєстровано в КП ММБТІ 18.01.1996 р. за № 19510 на імя ОСОБА_4, ОСОБА_3.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст.ст.57,58 Конституції України, ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у грудні 1996 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 225 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Згідно із ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обовязковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Відразу після укладання договору купівлі-продажу між сторонами, за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на квартиру в КП ММБТІ, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу.

Разом з тим, позивач на теперішній час не має можливості реалізувати своє право власності на житло належним чином, так як договір купівлі-продажу квартири не був нотаріально посвідчений, а відповідно його форма не відповідала формі, передбаченій діючим законодавством.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що права позивача порушено, іншим шляхом поновити їх неможливо, отже заявлені вимоги щодо визнання договору міни майна є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим зі змісту заявлених вимог вбачається, що позивач просить суд визначити частки у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_2 за кожним із них по 1/ 2 частці, з огляду на таке.

Відповідно до Свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.03.1964 року.

Відповідно до Свідоцтва про народження ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_3 (після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на ОСОБА_1) ОСОБА_5.

09.09.2017 року помер батько позивача ОСОБА_4, після його смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Після смерті ОСОБА_4 позивач звернулася до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини після його смерті.

Проте відповідно до Постанови нотаріуса від 28.04.2018 р. позивачу було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, а також не визначено частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру, через що неможливо визначити склад спадкової маси (частку у праві власності на квартиру) після смерті ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У відповідності до ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно.

Згідно ст. 370 ЦК України у випадку виділення частки в праві спільної сумісної власності вважається, що частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлене за домовленістю співвласників або законом, або рішенням суду.

Таким чином судом встановлено, що співвласники в рівних частках користувалися, володіли спільним майном, суд вважає необхідним визначити, що їх частки є рівними і складають по 1/2 частині - частка кожного.

Керуючись ст.ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265, 280-284 ЦПК України суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визначення часток в праві спільної сумісної власності задовольнити.

Визнати Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_3 з одного боку, як покупцем, та з іншого боку, як продавцем, - ОСОБА_2, зареєстрований 15.01.1996 р. на Універсальній товарній біржі «НерухомістьН» за № 8 дійсним.

Визначити, що частки ОСОБА_4 та ОСОБА_3, в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 є рівними і складають по 1/2 частині (частка кожного).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, номер та серія паспорта ЕО 096128, зареєстрована за адресою: м. Миколаїв, 1 Лінія, 28-а, кв. 20;

Відповідач ОСОБА_2, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_5;

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, номер та серія паспорта ЕО 090794, місце реєстрації: АДРЕСА_5;

Третя особа Універсальна товарна біржа «Нерухомість-Н», місце знаходження: м. Миколаїв, пр.. Центральний, 73.

Повне судове рішення складено 08.10.2018 року.

Суддя Н.С. Тихонова