12.07.2018
Справа № 642/3295/18
Провадження № 2/642/1323/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

12 липня 2018 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Гримайло А.М.

за участі секретаря Сорокіної Ю.В.,

розглянувши заяву про забезпечення позову Аніко ОСОБА_1 за позовною заявою Аніко ОСОБА_1 до Аніко ОСОБА_1 ОСОБА_2 Хесус про визначення часток у спільній сумісній власності, -

встановив:

04.07.2018 року до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Аніко ОСОБА_1 до Аніко ОСОБА_1 ОСОБА_2 Хесус про визначення часток у спільній сумісній власності.

Разом з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на наступне нерухоме майно, що належить Аніко ОСОБА_1 ОСОБА_2 Хесус: нежитлову будівлю літ. А-1 площею 452,2 кв. м, літ. Б-1 площею 31,7 кв. м, літ. В-1 площею 33,9 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Залізнична. 2;

нежитлову будівлю літ. «Б-1» загальною площею 47,0 кв. м, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 122.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що предметом розгляду справи за позовною заявою Аніко - ОСОБА_1 є визначення її частки у спільній сумісній власності позивачки і відповідача, як подружжя, що складається з вищезазначених нежитлових будівель, припинення права спільної сумісної власності на зазначене нерухоме майно, та визнання за позивачкою права приватної власності на 1/2 частину нежитлових будівель літ. А-1 площею 452,2 кв. м, літ. Б-1 площею 31,7 кв. м, літ. В-1 площею 33,9 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Залізнична, 2, а також на ? частину нежитлової будівлі літ. «Б-1» загальною площею 47,0 кв. м, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 122.

У звязку з тим, що існують обґрунтовані побоювання стосовно того, що в процесі розгляду даної справи відповідач може відчужити наявне у нього майно на користь третіх осіб, що фактично унеможливить реалізацію судового рішення, існує необхідність у вжитті заходів забезпечення позову, задля недопущення ситуації унеможливлення виконання судового рішення у майбутньому.

На даний момент позивачка має усі підстави вважати, що відповідач може зловживати своїм становищем та відчужити належне йому майно у власність інших осіб, що фактично призведе до унеможливлення виконання судового рішення, реалізація якого буде неможливою, внаслідок відсутності майна чи коштів за рахунок яких можливо буде задоволення його вимог. Так, в заяві про забезпечення позову позивачка зазначила, що відповідач, користуючись тим, що він є іноземним громадянином і в його паспорті немає відмітки про укладення шлюбу з нею, намагається без згоди позивачки здійснити відчуження зазначеного спільного майна, право власності на яке оформлене на нього, чим протиправно позбавить її права власності на належну їй частину спірного майна, яке закріплено в ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України та ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України та якими передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, зміст та вимоги позовної заяви, додані до неї документи, приходить до наступного висновку.

Заяву про забезпечення позову, подану після відкриття провадження по справі, подано до суду з дотриманням порядку, встановленого ч.1 ст.152 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основних свобод людини та практику Cуду як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п.п. 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборони вчинення певних дій.

Відповідно до ч.ч. 5-7 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

Враховуючи, що позивачкою заявлені вимоги про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання за нею права приватної власності на 1/2 частину спірного майна, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивачки щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог позивачки щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходу, який позивачка просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог про накладення арешту на зазначене нерухоме майно.

Керуючись ст. ст. 2, 149-153, 157, 260-261, 353, 354, ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву Аніко ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Аніко ОСОБА_1 до Аніко ОСОБА_3 де Хесус про визначення часток у спільній сумісній власності, задовольнити:

Накласти арешт на нерухоме майно, що належить Аніко ОСОБА_3 де Хесус (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на праві власності, а саме на:

-нежитлові будівлі літ. А-1 площею 452,2 кв. м, літ. Б-1 площею 31,7 кв. м, літ. В-1 площею 33,9 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Залізнична, 2,

-нежитлову будівлю літ. «Б-1» загальною площею 47,0 кв. м, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 122,

про що компетентним органам внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про арешт зазначеного майна.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, з негайним повідомленням суду про наслідки виконання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд міста Харкова протягом 15-ти днів з дня її з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Суддя: А.М.Гримайло