Справа № 288/1551/16-ц
Провадження № 2/288/85/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2018 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зайченко Є. О.,

за участю секретаря судового засідання - Мітніцької О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу недійсним, про скасування свідоцтва про право на спадщину, про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - Відповідач) про визнання договору купівлі продажу недійсним, про скасування свідоцтва про право на спадщину, про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки в якому вказує, що 04 червня 2005 року померла його мати ОСОБА_6. До складу спадкового майна, що залишилось після її смерті входить земельна ділянка площею 3.3383 га, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку.

В звязку з тим, що Позивач не мав змоги самостійно здійснювати оформлення своїх спадкових прав після смерті матері, він уповноважив Відповідача бути його представником за довіреністю при оформленні вказаних прав, про те, що його земельна ділянка підлягає відчуженню, відповідно до частини четвертої статті 81 ЗК України, оскільки Позивач є громадянином іншої держави, ознайомлений не був.

В серпні 2016 року Позивач вирішив передати вказану земельну ділянку, яку він отримав в спадщину після смерті матері, в користування своєму племіннику ОСОБА_1 та в подальшому довідався 22 травня 2017 року, що земельна ділянка належить Відповідачу.

Позивач зазначає, що земельну ділянку не відчужував, кошти за неї не отримував, а тому Відповідач незаконно заволоділа його майном земельною ділянкою. Після звернення подання заяви про витребування майна з чужого незаконного володіння, Позивач дізнався, що Відповідач вчинила продаж спірної земельної ділянки на підставі довіреності та покупцем ділянки був її батько - ОСОБА_7, після смерті якого Відповідач в подальшому й успадкувала її. Укладення вказаного договору купівлі продажу було вчинено Відповідачем в своїх інтересах та є наслідком зловмисної домовленості між нею та її батьком, оскільки вона є єдиним спадкоємцем після смерті батька.

Також, своєю довіреністю Позивач не уповноважував Відповідача здійснювати продаж належної йому земельної ділянки та повноважень на вказані дії Відповідач не мала, а тому вона незаконно заволоділа майном Позивача земельною ділянкою площею 3.3383 га, кадастровий номер земельної ділянки :000:0011.

На підставі вищевикладеного, Позивач просить поновити строк позовної давності на визнання договору купівлі продажу земельної ділянки № 2480 від 09 серпня 2006 року недійсним та рахувати його з 22 травня 2017 року, визнати договір купівлі продажу земельної ділянки № 2480 від 09 серпня 2006 року недійсним, скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3.3383 га, кадастровий номер :000:0011, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 та скасувати державну реєстрацію права (в державному реєстрі прав) 16 жовтня 2013 року, номер запису 290433 на земельну ділянку, площею 3.3383 га, яка розташована на території Попільнянської сільської ради Попільнянського району Житомирської області за ОСОБА_3 та витребувати від ОСОБА_3 на свою користь земельну ділянку, площею 3.3383 га, кадастровий номер земельної ділянки :000:0011, яка розташована на території Попільнянської сільської ради Попільнянського району Житомирської області.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задоволити.

Відповідач та її представник в судовому засідання проти задоволення позову заперечували. 20 липня 2017 року представник Відповідача надав до суду заперечення проти позову в якому вказав, що викладене в позовній заяві не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується матеріалами справи, а саме довіреність, якою Позивач уповноважував Відповідача вчиняти зокрема і продаж належного йому майна, до якого входить також спірна земельна ділянка, крім того Позивач вказує про існування зловмисної домовленості між Відповідачем та її батьком, оскільки вона є єдиною спадкоємицею його майна. Однак, дана позиція Позивача є надуманою, так як у ОСОБА_7, є син ОСОБА_8, який також, має право на спадкування після смерті батька. /а.с.135/

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 04 червня 2005 року, про що управлінням ЗАГС Ногінського району ГУ ЗАГС Московської області складено 04 червня 2005 року запис акту про смерть № 1340. /а.с.4, 5/

Відповідно до свідоцтва про народження серії ЯС № 565788 від 31 липня 1948 року, батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, вказано ОСОБА_9 та ОСОБА_6. /а.с.17/

Згідно повідомлення відділу Держгеокадастру у Попільнянському районі Житомирської області № 29-618-99.2-3073/2-16 від 29 листопада 2016 року, згідно даних Національної кадастрової системи, земельна ділянка площею 3.3383 га, яка згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 121145 від 02 жовтня 2004 року з кадастровим номером :01:000:0011, належала ОСОБА_6, зареєстрована за ОСОБА_3. /а.с.7/

Судом встановлено, що ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_3, бути його представником у відповідній державній нотаріальній конторі з питань оформлення права на спадщину на майно ОСОБА_6, померлої 04 червня 2005 року, надано їй право подавати від його імені заяви та інші документи, одержувати довідки та будь які документи, що стосуються виконання доручення, розписуватися за нього, одержати свідоцтво про право на спадщину, зареєструвати успадковане ним майно чи право на нього у відповідних органах, а також розпоряджатися належним йому майном, що знаходиться за адресою: с.Попільня вул.Лісова,63 Попільнянського району Житомирської області, укладати всі дозволені законом угоди, в тому числі: купувати, продавати, обмінювати , заставляти й приймати під заставу будівлі та інше майно, визначаючи у всіх випадках суми, строки та інші умови на свій розсуд; проводити розрахунки по укладеним угодам; а також розривати укладені угоди, приймати спадщину, чи відмовлятись від неї, одержувати належні ОСОБА_5 документи від усіх осіб та установ та організацій, в тому числі від Національного та інших банків та ощадних кас, пошти та телеграфу за всіма підставами; відкривати на імя ОСОБА_5 банківські рахунки, отримувати від його імені кореспонденцію, вести від його імені справи в усіх судових, адміністративних та інших установах з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому, в тому числі з правом передачі справи в товариський чи третейський суд, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмету позову, укладення мирової угоди, оскарження рішення суду, подачі виконавчого листа до стягнення, одержання присудженого майна чи грошей, довіреність видано на строком на пять років і дійсна до 10 червня 2010 року, наведені обставини підтверджуються довіреністю від 10 червня 2005 року, посвідченої ОСОБА_10, державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області та зареєстрованої в реєстрі за № 1679. /а.с.8, 106/

Як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області № 272/01-16 від 03 березня 2017 року, державна реєстрація права (в державному реєстрі прав) 16 жовтня 2013 року, номер запису 290433 за ОСОБА_3 була проведена на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 16 жовтня 2013 року за реєстром № 1705 на земельну ділянку, площею 3.3383 га, яка розташована на території Попільнянської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. /а.с.49/

30 березня 2017 року Попільнянською державною нотаріальною конторою Житомирської області за вих. № 187/01-14 від 28 лютого 2017 року було надано копію спадкової справи за № 462/2006 після смерті 04 червня 2005 року ОСОБА_6, яка містить зокрема: - свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 квітня 2006 року, видане ОСОБА_10, державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори, згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_6, померлої 04 червня 2005 року, є її син ОСОБА_5, спадкове майно на яке видане свідоцтво, складається із: - земельної ділянки площею 3.3382 гектара, що розташована на території Попільнянської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, яка передана у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. /а.с.63/

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 764129, виданого головою Попільнянської райдержадміністрації 17 липня 2006 року, ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 квітня 2006 року № НОМЕР_1 № 807185, є власником земельної ділянки площею 3.3383 га, розташованої на території Попільнянської сільської ради, ділянка № 12 Попільнянського району Житомирської області, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, договорів оренди землі за № 49, кадастровий номер земельної ділянки: :01:000:0011. /а.с.107 -108/

Згідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 09 серпня 2006 року, ОСОБА_11, які діє від імені довірителя ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_7 прийняв у власність земельну ділянку, що знаходиться на території Попільнянської сільської ради с.Попільня Попільнянського району Житомирської області, яка належить ОСОБА_5, на основі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 764120, виданого Попільнянською райдержадміністрацією 17 липня 2006 року. /а.с.89, 105/

Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 730613, виданого головою Попільнянської райдержадміністрації 29 липня 2009 року, ОСОБА_7 на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 09 серпня 2006 року № 2480, є власником земельної ділянки площею 3.3383 га, розташованої на території Попільнянської сільської ради, ділянка № 12 Попільнянського району Житомирської області, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, договорів оренди землі за № 49, кадастровий номер земельної ділянки: :01:000:0011. /а.с.86/

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-АВ № 457163, батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, вказано ОСОБА_7 та ОСОБА_12. /а.с.136/

Спірні правовідносини регулюються Цивільним Кодексом України та Земельним Кодексом України.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановлену цим кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Згідно частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 28 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що до окремих видів вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, встановлено спеціальну позовну давність (частини третя, четверта статті 258 ЦК). Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ЦК встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними (частини друга, третя статті 261 ЦК).

Позивач просить визнати недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки № 2480 від 09 серпня 2006 року, який є правочином, з огляду частини першої статті 202 ЦК України, про існування якого Позивач дізнався 22 травня 2017 року, а тому строк звернення до суду не вважається пропущеним.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої третьої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України, повязується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння.

Позивач, як на підставу для задоволення позову, вказує, що Відповідач при укладенні договору купівлі продажу земельної ділянки не мала повноважень на укладення такого договору та він був укладений в її інтересах.

Загальні положення про правочини та представництво врегульовано Розділом ІV Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно статті 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Статтею 239 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси, зокрема укладати всі встановлені законом угоди продавати інше майно.

Відповідно до частини четвертої статті 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Таким чином, Відповідач, після реєстрації 17 липня 2006 року Державного акту на право власності на земельну ділянку, яка має цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, за Позивачем, який являється громадянином ОСОБА_13 та прийняв її у спадок, здійснила 09 серпня 2006 року, продаж вказаної земельної ділянки, покупцем якої став - ОСОБА_7, після смерті якого ОСОБА_3 й прийняла у спадкування вказану земельну ділянку.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Пунктом 22 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, пятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач суду вказаних обставин не навів, фактичних підтверджень, щодо наявності порушення своїх прав зі сторони Відповідача суду не надав.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається Позивач, як на підставу для задоволення його позовних вимог про визнання договору купівлі продажу земельної ділянки недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину та витребування земельної ділянки, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність існування умислу зі сторони Відповідача на вчинення правочину всупереч інтересам довірителя або існування домовленості між сторонами правочину договору купівлі продажу, які в подальшому створили виникнення несприятливих наслідків для довірителя - з огляду на обовязковість відчуження земельної ділянки, Відповідач отримала вказану ділянку в порядку спадкування після смерті батька. Також, Позивачем не доведено наявність обставин, які вказують на те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння Позивача, поза його волею, з огляду на наявність в дорученні розпорядження на дозвіл для Відповідача вчиняти дії, щодо продажу належного Позивачу майна, до якого зокрема і входила земельна ділянка.

На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Не підлягають до подальшого розподілу понесені Позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтею 41 Конституції України; Постановою № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»; частиною четвертою статті 81 ЗК України; статтями 15, 16, 202, 232, 237, 238, 239, 317, 319, 321, 387, 388 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 223, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу недійсним, про скасування свідоцтва про право на спадщину, про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_14