Справа № 740/1251/18 Провадження № 22-ц/795/808/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Губар В. С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

із секретарем судового засідання Позняк О.М.

Позивач заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Ніжинського державного університету імені ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 травня 2018 року у справі за позовом заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Ніжинського державного університету імені ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані освітні послуги,

місце ухвалення судового рішення м. Ніжин Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення 03 травня 2018 року

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Ніжинського державного університету імені ОСОБА_2 звернувся з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за надані освітні послуги в розмірі 3348 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що згідно наказу ректора Ніжинського державного університету імені ОСОБА_2 № 273-н від 12.08.2016 року ОСОБА_4 був зарахований студентом першого курсу денної форми навчання за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб по спеціальності 103 «Науки про землю». В цей же день між Ніжинським державним університетом імені ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладений договір про надання освітніх послуг № ПГ-1607, за умовами якого виконавець бере на себе зобовязання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме здобуття вищої освіти за денною формою навчання. Замовник вносить плату готівкою щоквартально згідно додатку до договору не пізніше терміну вказаного в графіку, який є додатком до договору про надання освітніх послуг.

Як зазначає позивач, за графіком внесення замовником плати за освітню послугу грошові кошти вносяться кожного семестру до 15 числа кожного кварталу, зокрема до 15.09.2016 2500 гривень, до 15.12.2016 2500 гривень, до 15.02.2017 2650 гривень, до 15.05.2017 2650 гривень.

Позивач вказує, що ОСОБА_3 сплатила лише за перший квартал першого курсу 2500 гривень, а за другий квартал до 15.12.2016 року не сплатила 2500 гривень, за третій квартал до 15.02.2017 повинна була сплатити 2650 гривень, але не сплатила.

Відтак вважає, що оскільки дія договору про надання освітніх послуг припинена з 24.02.2017 року відповідачу слід розрахуватися за надані освітні послуги по 24.02.2017 року включно, чого не було зроблено ОСОБА_3 та в неї виник борг з оплати освітніх послуг в розмірі 3348 гривень.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 травня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Ніжинського державного університету імені ОСОБА_2 заборгованість за освітні послуги в розмірі 3348 гривень.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з неї заборгованості а надані освітні послуги, посилаючись на неправильність встановлених судом обставин, які мають значення для справи та неправильне визначення судом спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що за правовою природою договір про надання освітніх послуг є договором про надання послуг, де позивач є продавцем освітніх послуг, а споживачем цих послуг є ОСОБА_4 і на зазначений договір поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що спірні правовідносини не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Як зазначає апелянт, з 25.11.2016 року по 16.02.2017 року її сину ОСОБА_4 судом обрана міра запобіжного захожду у вигляді тримання під вартою з 25.11.2016 року, а тому в цей період він не міг отримувати освітні послуги, а тому вимога оплати цих послуг є безпідставною.

Також ОСОБА_3 вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що нею не було ініційовано розірвання договору про надання освітніх послуг, у звязку з чим вона повинна виконати зобовязання по оплаті послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу ректор Ніжинського державного університету імені ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області віцд 03 травня 2018 року без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури просить залишити без змін рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 травня 2018 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали цивільної справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Задовольняючи позовні вимоги заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Ніжинського державного університету імені ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не ініційовано розірвання договору про надання освітніх послуг укладеного з вищим навчальним закладом, в звязку з увязненням її сина, а в самому вироку вказано, що ОСОБА_4 є студентом Ніжинського державного університету імені ОСОБА_2, договір між сторонами був розірваний лише 24.02.2017 року у звязку з відрахуванням, тобто до цього часу був чинним і обовязковим для виконання сторонами договору і прийшов до висновку, що відповідач має сплатити Ніжинському державному університету імені ОСОБА_2 заборгованість за освітні послуги.

З таким рішенням суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено такі фактичні обставини справи.

На підставі наказу № 273-н ректора Ніжинського державного університету імені ОСОБА_2 від 12.08.2016 року ОСОБА_4 зарахований студентом першого курсу денної форми навчання за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб з 01 вересня 2016 року.

12 серпня 2016 року був укладений договір про надання освітніх послуг № ПГ-1607 між Ніжинським державним університетом імені ОСОБА_2 (виконавець) та ОСОБА_3 (замовник) для ОСОБА_4 (одержувач), предметом якого є надання освітньої послуги. За умовами договору виконавець бере на себе зобовязання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме здобуття вищої освіти за денною формою навчання. Строк надання освітньої послуги з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 50000 гривень, при цьому замовник вносить плату готівкою щоквартально згідно додатку до договору.

Як убачається з графіку внесення замовником плати за освітню послугу, грошові кошти вносяться кожного семестру до 15 числа кожного кварталу, зокрема до 15.09.2016 2500 грн., до 15.12.2016 2500 грн., до 15.02.2017 2650 грн., до 15.05.2017 2650 грн. (а.с. 20).

Проте, як встановлено апеляційним судом, відповідно до витягу з наказу № 54-н ректора Ніжинського державного університету імені ОСОБА_2 від 24.02.2017 року ОСОБА_4 відраховано зі складу студентів 1 курсу природничо-географічного факультету, освітній ступінь «бакалавр», спеціальність «103 Науки про Землю», денної форми навчання на умовах контракту, гр. ГК-11, з 24.02.2017 року - за невиконання вимог навчального плану. Дія договору від 12.08.2016 року № ПГ-1607 припинена з 24.02.2017 року та сторонам слід розрахуватися за надані послуги по 24.02.2017 року включно. (а.с. 21). Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, пункти 13, 14 договору не покладають на позивача або ОСОБА_4 обов»язок сплачувати послуги, які фактично не були надані.

Зазначені обставини в апеляційному суді ніким не спростовані.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 червня 2017 року ОСОБА_4 засуджений за ч.3 ст. 187, ст. 69 КК України до 1 року позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна, крім житла. Згідно ч. 5 ст. 72 КК України зараховано засудженому ОСОБА_4 строк попереднього увязнення з 25.11.2016 року по 16.02.2017 року з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі (а.с. 36-41).

Звертаючись до суду з позовом, заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури посилався на те, що оскільки дія договору про надання освітніх послуг припинена з 24.02.2017 року відповідачу слід розрахуватися за надані освітні послуги по 24.02.2017 року включно, чого не було зроблено ОСОБА_3 та в неї виник борг з оплати освітніх послуг в розмірі 3348 гривень.

В свою чергу, заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 посилалась на те, що фактично освітні послуги її сину, ОСОБА_4,надані не були, оскільки з 25.11.2016 року по 16.02.2017 року на підставі постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області щодо її сина обрана міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він знаходився у СІЗО та не міг отримувати зазначені послуги з навчання.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що згідно довідки-розрахунку Ніжинського державного університету імені ОСОБА_2 від 10 січня 2018 року за перший курс перший квартал згідно умов договору ОСОБА_3 сплатила 15.08.2016 р. 2500 грн. (за вересень, жовтень та листопад 2016 р.). За другий квартал повинна сплатити до 15.12.2016 року 2500 грн., за третій квартал до 15.02.2017 р. мала сплатити 2650 грн., проте оплати не надійшло, а тому згідно перерахунку заборгованість за надані освітні послуги становить 3348 грн. (а.с. 22)

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 коштів за надані освітні послуги відповідно до умов укладеного між сторонами договору.

Проте, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання за договором має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як убачається з довідки Ніжинського державного університету імені ОСОБА_2 від 27.04.2018 року, у період з 25.11.2016 року по 24.02.2018 року ОСОБА_4 на учбових заняттях був відсутній. а отже передбачену договором освітню послугу з навчання не отримував.

Позивачем не надано належних і допустимих документальних доказів, що ОСОБА_4 у період з 25.11.2016 року по 24.02.2017 року надавались освітні послуги. Разом з тим, умовами договору не передбачено обов'язок ОСОБА_3 або ОСОБА_4 оплачувати освітню послугу, яка не надавалась і яку ОСОБА_4 не отримував, перебуваючи під вартою. Зважаючи на обставини цієї конкретної справи, апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 не міг бути присутнім на заняттях в університеті не з власної волі, а у зв'язку з утриманням під вартою, що унеможливило відвідування занять.

Вирішуючи по суті даний спір, апеляційний суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). За правилами статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Зважаючи на особливості предмета спору та обставини цієї конкретної справи, апеляційний суд приходить до переконання необхідності забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами у даній справі.

Відтак, апеляційний суд враховує, що з 25.11.2016 року по 16.02.2017 року ОСОБА_4 утримувався під вартою у зв'язку з проведенням кримінального провадження і за таких обставин ОСОБА_4 з 25.11.2016 року освітні послуги не надавались і надаватись не могли. Отже, вимога оплати не наданою університетом і не отриманої ОСОБА_4 послуги не відповідає приписам ст.ст. 15,16 ЦК України і задоволена бути не може. Окрім того, апеляційний суд враховує, що за перший квартал першого семестру, який охоплює три місяці вересень, жовтень та листопад 2016 року, ОСОБА_3 згідно умов договору повністю сплачено кошти, передбачені графіком оплати.

Зазначені обставини не були належним чином досліджені і не узяті до уваги судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення справи.

На підставі ч.ч. 1,4 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 1 пунктом 4 та частиною 2 статті 376 ЦПК України, окрім іншого, підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, у звязку з невідповідністю висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, апеляційний суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Ухвалою судді Апеляційного суду Чернігівської області від 14 червня 2018 року ОСОБА_3 у звязку із складним матеріальним станом звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Відтак, у звязку з розглядом справи та винесенням постанови відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України апеляційним судом з Ніжинської місцевої прокуратури підлягає стягненню судовий збір в сумі 2643 грн. за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 травня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Ніжинського державного університету імені ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з Ніжинської місцевої прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Ніжинського державного університету імені ОСОБА_2, на користь держави 2643 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:Судді:

Повний текст постанови складений 17 липня 2018 року