Справа № 624/752/17
Провадження № 2/634/213/18
27.12.2018 Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:
головуючого(ої)-судді: НестеренкоО.С.
за участю секретаря судового засідання:ОСОБА_1

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Кегичівської районної організації Українського Товариства Мисливців і Рибалок про визнання дій незаконними та зобов»язати вчинити певні дії -
Позивач звернувся з позовом до Кегичівської районної організації Українського Товариства Мисливців і Рибалок в якому просить: визнати рішення президії Кегичівської районної організації УТМР від 07.06.2016 року про відмову йому в членстві у громадській організації «Українське товариство мисливців і рибалок», та зобовязати президію Кегичівської районної організації УТМР прийняти рішення про його прийняття в члени громадської організації «Українське товариство мисливців та рибалок.
В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що він займається мисливством сорок років, оскільки у 1972 році вступив у юнацьку секцію, потім отримав дорослий квиток членства Українського Товариства Мисливців і Рибалок і до 17.02.2008 року займався мисливством.
17.02.2008 року проводилося полювання на хижаків, у якому брало участь 17 мисливців, в тому числі і він. На цьому полюванні випадково була застрелена собака по кличці Ардан, що належала ОСОБА_3 Всі члени полювання вирішили, що він винен в загибелі собаки.
Рішенням загальних зборів Чапаєвського первинного мисливського колективу було прийнято рішення про виключення його з членів мисливського колективу, потім, на засіданні президії Кегичівської районної організації УТМР було затверджено рішення зборів Чапаєвського первинного мисливського колективу про виключення його з членів УТМР. Потім він оскаржував це рішення в Харківську обласну організацію УТМР та у ОСОБА_4 УТМР, але рішення залишилося незмінним.

На неодноразові клопотання про відновлення в членах УТМР, з якими позивач звертався в Харківську обласну організацію і ОСОБА_4 УТМР, рада і президія Кегичівської районної організації УТМР, розглядали їх на засіданні ради 22.09.2015 року і 18.02.2016 року, але в результаті, рішенням ради йому було відмовлено у відновленні в членах УТМР.

За результатами перевірки даної ситуації, головою Дніпропетровської обласної організації УТМР ОСОБА_5, було встановлено, що позивачем було ігноровано та кетегорично не сприйнято всі зауваження та відсутній конструктивний діалог з членами президії Кегичівської районної ради УТМР, на підставі чого і у підсумку ОСОБА_4 радою УТМР було прийнято рішення про те, що підстави для розгляду даного питання на президії ОСОБА_4 ради УТМР, та перегляду рішень місцевих осередків УТМР, відсутні.

Позивач вважає, що його виключення з членів громадської організації не відповідає вимогам Законодавства України, крім того, вважає, що жодного доказу того, що він винен в загибелі собаки, яка належала ОСОБА_3, не має, тому звернувся до суду з зазначеним позовом і просить позовні вимоги задовольнити.

Суд розглянувши матеріали справи,вважає правильним в задоволенні позову відмовити.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили позов задовольнити.

Представник відповідача Кегичівської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок в судовому засіданні зазначив, що з позовними вимогами не згоден, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки вирішення питання про обґрунтованість застосування до члена громадської організації заходів громадського впливу, співмірність вжитих заходів із вчиненим проступком, прийом, виключення, поновлення в членах громадської організації, відноситься до виключної компетенції громадської організації та її відповідних органів. Втручання органів державної влади, в тому числі суду, у здійснювану в рамках закону діяльність обєднань громадян, законом не допускається, а тому відповідно до ст.ст.1,3,11,22 Закону України «Про громадські обєднання» та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2001 року № 18-рп/2001, вимоги позивача не можуть бути задоволені судом.

У відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, справи в судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Кодексом, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цим Кодексом.

Суд, дослідивши надані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, вислухавши доводи учасників справи, дійшов до наступного висновку.

У відповідності до Закону України «Про громадські обєднання» (надалі за текстом Закон), цей Закон визначає правові та організаційні засади реалізації права на свободу об'єднання, гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, порядок утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об'єднань.

Статтею 1 зазначеного Закону визначено, що: 1. Громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. 2. Громадське об'єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. 3. Громадська організація - це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. 4. Громадська спілка - це громадське об'єднання, засновниками якого є юридичні особи приватного права, а членами (учасниками) можуть бути юридичні особи приватного права та фізичні особи. 5. Громадське об'єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об'єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Статтею 8 Закону України «Про громадські обєднання» передбачено, що членами (учасниками) громадської організації, можуть бути особи, визначені частиною першою статті 7 цього Закону (громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах) які досягли 14 років.

Пунктом 3 частини 1 статті 11 Закону передбачено, що Статут громадського об'єднання має містити відомості про порядок набуття і припинення членства (участі) у громадському об'єднанні, права та обов'язки його членів (учасників).

Судом встановлено, що у відповідності до Статуту Громадської організації «Українське товариство мисливців та рибалок» (надалі за текстом Статут), товариство є неприбутковою громадською організацією, яка обєднує громадян на основі спільності інтересів своїх членів для реалізації мети та завдань, передбачених цим статутом.

У відповідності до Статуту, товариство має статус юридичної особи, єдину систему товариства складають його відокремлені підрозділи.

Судом встановлено, що Кегичівська районна організація Українського товариства мисливців і рибалок має статус юридичної особи, що передбачено також і Статутом Громадської організації «Українське товариство мисливців та рибалок».

Відповідно до положень Статуту визначено, що головною метою Товариства є охорона, відтворення, збереження, раціональне використання державного мисливського фонду в наданих у користування мисливських угіддях, захист спільних інтересів своїх членів, організація та проведення полювання, любительського і спортивного рибальства, стендового спорту.

Статутом Громадської організації «Українське товариство мисливців та рибалок» визначені питання членства у товаристві, права та обовязки членів товариства.

Згідно правил встановлених Статутом, членство в товаристві припиняється за рішенням загальних зборів первинної організації (клубу) Українського товариства мисливців та рибалок, президії рад Кримської республіканської, обласних, міських, регіональних, районних, міжрайонних і міськрайонних організацій УТМР у звязку із порушенням Статуту, або якщо діяльність члена суперечить меті та завданням Товариства, або якщо член втратив зв'язок із товариством без поважних причин чи за несплату чи несвоєчасну сплату щорічних членських внесків, а також порушення законодавства у сфері полювання та риболовлі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 має посвідчення мисливця, виданого 10.07.1997 року Державним лісогосподарським обєднанням «ХАРКІВЛІС» .

Відповідно до виписки з протоколу від 03 травня 2008 року на засіданні президії Кегичівської районної організації УТМР прийнято рішення про виключення ОСОБА_2 із членів товариства за грубе порушення правил полювання.

Не погодившись з прийнятим рішення, позивач звернувся з клопотанням про відновлення його в членах УТМР в Харківську обласну організацію і ОСОБА_4 УТМР, які були розглянуті 22.09.2015 року та 18.02.2016 року і відповідно йому було відмовлено у відновленні в членах УТМР.

За клопотанням позивача, рішенням ВР УТМР була дана команда голові Дніпропетровської обласної організації УТМР ОСОБА_6 розібратися в даній ситуації і побувати на засіданні президії Кегичівської районної організації УТМР, на якому розглядатиметься питання про відновлення позивача в членах УТМР.

Рішенням президії Кегичівської РВ УТМР, одноголосно, було відмовлено позивачеві в поновленні у членах товариства.

За результатами перевірки ОСОБА_6, повідомив ОСОБА_4 УТМР, що ОСОБА_2, було ігнорування та категоричне несприйняття всіх зауважень та відсутність конструктивного діалогу з членами президії Кегичівської районної ради УТМР.

Як зазначалося вище, пунктом 3 частини 1 статті 11 Закону України «Про громадські обєднання» передбачено, що Статут громадського об'єднання має містити відомості про порядок набуття і припинення членства (участі) у громадському об'єднанні, права та обов'язки його членів (учасників), а пунктом 4.6 Статуту Громадської організації «Українське товариство мисливців та рибалок» передбачено саме припинення членства в товаристві, а не виключення з членів товариства.

Крім того, у відповідності до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

На підставі статті 77 ЦК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно до вимог ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як зазначалося вище, ОСОБА_2 був виключений з членів товариства в звязку з грубим порушенням правил полювання при відстрілі хижаків, що мало наслідком смерть мисливської собаки, по кличці «Ардан», яка належала ОСОБА_3, а також, не будучи членом спілки, обманним шляхом оплатив членський внесок за 2017 рік в Нововодолазьку районну організацію УТМР.

У відповідності до ст. 4 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в зясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обовязків. Відповідно до них цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є обєкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оскарження. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що згідно зі ст. 15 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Ст. 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 5 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Судом встановлено, що рішення про виключення позивача з членів громадської організації були прийняті на засіданні президії Кегичівської районної організації УТМР, рішенням загальних зборів Чапаєвського первинного мисливського колективу, рішенням Харківської обласної організації УТМР та ОСОБА_4 УТМР, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючи ст. ст. 12, 76-81,89, 141, 263, 265, ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Кегичівської районної організації Українського Товариства Мисливців і Рибалок про визнання дій незаконними та зобовязати вчинити певні дії - відмовити

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя Копія вірна.Суддя