Справа №265/6159/18
Провадження №2/265/1511/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Міхєєвої І.М.,

за участю секретаря судового засідання - Федорової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на будинок. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначали, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Новоазовської ради народних депутатів 30.10.1989 року за № 116, яке зареєстровано в Маріупольському БТІ 30.10.1989р. У лютому 2018р. вона звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою зареєструвати право власності на вказаний будинок, проте їй було відмовлено, оскільки відсутня можливість витребувати відомості, необхідні для проведення такої реєстрації, оскільки вони перебувають у Новоазовському БТІ, яке знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. За таких обставин позивачка вимушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на домоволодіння.

Позивачка до судового засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, ухвалення рішення віднесла на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого виконавчим комітетом Новоазовської ради народних депутатів 30.10.1989 року за № 116, довідкою виконавчого комітету Виноградненської сільської ради № 217, виданою у квітні 1996р., технічним паспортом на будинок АДРЕСА_1, який було виготовлено станом на 03.08.1989 року.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради №40566488 від 11 квітня 2018 року ОСОБА_1 було відмовлено у реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1. Відмова зумовлена тим, що відсутня можливість витребувати відомості, необхідні для проведення такої реєстрації, оскільки вони перебувають у Новоазовському БТІ, яке знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

За таких обставин позивачка вимушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на будинок.

Відповідно дост. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У зазначеній нормі передбачено, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов'язальний відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст.392ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками.

Стаття 392ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 16 ЦК України також передбачає такий спосіб захисту права особи, як «визнання права».

Відсутність можливості витребувати відомості, необхідні для проведення державної реєстрації спірного будинку, оскільки такі документи перебувають у Новоазовському БТІ, що знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що факти, викладені позивачкою в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, підтверджені письмовими доказами, зокрема правовстановлюючими документами на будинок, сумніву у їх достовірності у суду не має, визнання права власності на будинок не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на домоволодіння АДРЕСА_1.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, що складається з: житлового будинку літ. А-1, сєней літ. 1, загальною площею 86,6 кв.м., житловою площею 40,9 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у випадках, передбачених ст. 354 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя.

Позивачка: ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1.

Відповідач: Маріупольська міська рада, юридична адреса: м.Маріуполь, пр..Миру,70.

Повний текст судового рішення складено 05 жовтня 2018 року.

Суддя І. М. Міхєєва