АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 липня 2018 року

м.Харків

справа № 643/15229/16-ц

провадження № 22-ц/790/3783/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 17 квітня 2018 року, постановлене в порядку письмового провадження під головуванням судді Горбунової Я.М. в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 17 квітня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості отриману допомогу по безробіттю у розмірі 16 817, 70 грн., а також судовий збір в розмірі 1378 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову внаслідок пропуску позивачем строків позовної давності.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що наявні усі підстави для застосування строків позовної давності, оскільки позивач міг довідатися про порушення свого права до серпня 2013 року, тобто протягом трьох років після перебування його на обліку в центрі зайнятості.

Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості подав відзив на апеляційну скаргу, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1, рішення суду - залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач під час призначення та отримання допомоги по безробіттю, своєчасно не повідомив Харківський міський центр зайнятості про обставини, що впливають на умови виплати такої допомоги, а саме про те, що він є суб'єктом підприємницької діяльності, у зв'язку із чим не може бути визнаний як безробітний, тому стягненню підлягає сума отриманої допомоги по безробіттю. Строки позовної давності не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки про порушення свого права позивач дізнався 12.03.2016 року.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 09.07.2009 року звернувся до Харківського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, у зв'язку із чим була відкрита персональна картка № НОМЕР_1, останньому було надано статус безробітного (а.с.12-13).

За результатами опрацювання даних було встановлено, що відповідач зареєстрований як ФОП з 02.09.2005 року, діяльність якого припинена 29.10.2015 року, хоча при зверненні про отримання статусу безробітного зазначив, що не зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с. 15).

Актом №58-ФОП від 17 травня 2016 року встановлено, що статус безробітного ОСОБА_1 надано незаконно, оскільки він відноситься до категорії зайнятого населення і не міг бути визнаним безробітним. Кошти, нараховані та перераховані на особистий рахунок ОСОБА_1 як допомога по безробіттю за період 16.07.2009 року по 10.07.2010 року, підлягають поверненню (а.с.10).

З довідки про нараховане та перераховане матеріальне забезпечення, яке підлягає поверненню, вбачається, що за період 16.07.2009 року по 10.07.2010 року ОСОБА_1 нарахована сума, як допомога по безробіттю, у розмірі 16 817,70 грн. (а.с.9).

Директором Харківського міського центру зайнятості від 17.05.2016 року виданий Наказ «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_1.» в сумі 16817,70 гривень за період з 16.07.2009 року по 10.09.2010 року (а.с.8).

19 травня 2016 року позивачем був направлений до відповідача лист - претензія з пропозицією добровільного повернення коштів (а.с.7).

Як на підставу позовних вимог, Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості посилався на те, що відповідачем, у порушення вимог закону, при реєстрації статусу безробітного надана невірна інформація про те, що він не є суб'єктом підприємницької діяльності. Добровільно повертати кошти, виплачені як допомога по безробіттю в сумі 16 817,70 грн. відповідач відмовляється. Вважає наявні усі підстави для задоволення позовних вимог з урахуванням того, що про порушення права позивач дізнався 12.03.2016 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі. В Україні до зайнятого населення належать, зокрема, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців.

Розміри та умови надання матеріального забезпечення на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» безробітні зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їх матеріального забезпечення та при вирішенні питання про надання статусу безробітного, а згідно зі ст. 34 цього Закону фонд має право, зокрема, стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Згідно з п. п. 18 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, відповідно до покладених на них завдань, в тому числі, проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральними органами виконавчої влади у сфері соціальної політики, державної податкової політики та Пенсійним фондом України.

Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних Пенсійного фонду України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, а в разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників центри зайнятості проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення.

За змістом п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 року № 7-1, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому чинним законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманої допомоги.

Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення особою повертаються відповідно до пункту 7 цього Порядку. Пункт 9 цього Порядку передбачає, що рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 в період перебування у центрі зайнятості перебував у статусі фізичної особи-підприємця, та відносився до категорії зайнятого населення.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач перебував на обліку як ФОП з 06.09.2005 року та припинив підприємницьку діяльність 29.10.2015 року (а.с.11-12).

Наявність реєстрації у державному реєстрі особи як підприємця не дає особі права на отримання статусу безробітного та унеможливлює отримання допомоги по безробіттю.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача отриманої ним суми по безробіттю, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування строків позовної давності не спростовують висновків суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Факт подання відповідачем недостовірної інформації при поданні заяви про надання статусу безробітного було виявлено в березні 2016 року, після направлення запиту до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців стосовно ОСОБА_1, тобто перебіг строку позовної давності починається з 12.03.2016 року. Позивач звернувся з позовом до суду 05.12.2016 р., в межах позовної давності.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 136 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір» ухвалою від 08 червня 2018 року суд апеляційної інстанції задовольнив заяву ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору в сумі 2 067 грн. до ухвалення судового рішення. Отже, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави сума несплаченого судового збору у розмірі 2 067 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 17 квітня 2018 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 2 067 грн., який підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: А.І. Колтунова

Н.П. Пилипчук