ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року м.Суми

Справа №580/412/18

Номер провадження 22-ц/788/1113/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 04 травня 2018 року, ухваленого у складі судді Бакланова Р.В., у приміщенні Лебединського районного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні.

Вимоги позову мотивовано тим, що сторонами під час зареєстрованого шлюбу був придбаний житловий будинок по вул. Гудимівській, 83 у м. Лебедині. Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 11 грудня 2000 року шлюб між сторонами було розірвано, хоча свідоцтво про розлучення вони отримали лише у 2017 році. Разом з тим, як стверджує позивач, саме з часу розірвання шлюбу рішенням суду вони з відповідачем почали проживати окремими сімями. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 07 грудня 2017 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку під літ. «А», сіней під літ. «а», літньої кухні під літ. «Б», розташованих за адресою: Сумська область, м. Лебедин, вул. Гудимівська, буд. 83.

Посилаючись на те, що поділ даного майна в натурі є неможливим, а також на те, що відповідач з 2000 року не проживає у спірному будинку, позивач, уточнивши у відповіді на відзив позовні вимоги, просить припинити право власності ОСОБА_2 на ідеальну частку в житловому будинку по вул. Гудимівській, 83 у м. Лебедині, внісши на депозитний рахунок суду вартість цієї частки в сумі 6022 грн (а.с. 31-32).

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 04 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Повернуто ОСОБА_1 кошти в сумі 6022 грн, сплачені відповідно до квитанції № 0.0.978054566.1 від 02 березня 2018 року.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини того, що сторони з 2000 року проживають окремими сімями, ведуть окремі бюджети, відповідач проживає в орендованому житлі. Так, протягом тривалого часу відповідач не проявляла ніякого інтересу до спірного будинку і тільки після того, як позивач за власний рахунок зробив його капітальний ремонт, в неї виник інтерес до цього будинку. Щодо висновку суду про відмову позивача у проведенні огляду спірного будинку, то він вважає його помилковим, так як внаслідок його перебудови будинок не зберігся, тому і оцінка робилася на момент придбання будинку тільки по документах. Крім того, позивач зазначає, що він одноособово приватизував земельну ділянку по вул. Гудимівській, 83 у м. Лебедині, чого відповідач не заперечувала. Відтак, на думку позивача, саме він має бути єдиним власником спірного житлового будинку.

Відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката ОСОБА_3 в установлений судом строк подала відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. При цьому зазначає, що незважаючи на розірвання шлюбу в 2000 році сторони продовжували проживати однією сімєю, мали спільний бюджет та здійснювали поліпшення будинку. Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач втратила інтерес до спірного будинку не відповідають дійсності. Крім того, частка відповідача у праві власності є значною, так як становить 1/2 частки житлового будинку, іншого нерухомого майна вона не має, тому позбавлення права власності на цю частку завдасть істотної шкоди її інтересам.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника адвоката ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, відповідача, яка заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони з 23 червня 1990 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого 25 квітня 1991 року ОСОБА_1 був придбаний житловий будинок під літ. «А», жилою площею 22,5 кв.м з надвірними будівлями по вул. Гудимівській, 83 у м. Лебедині (а. с. 12).

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 11 грудня 2000 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, однак реєстрація розірвання шлюбу була проведена лише 23 лютого 2017 року, про що був зроблений відповідний актовий запис за № 4.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 07 грудня 2017 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку під літ. «А», сіней під літ. «а», літньої кухні під літ. «Б», розташованих за адресою: Сумська область, м. Лебедин, вул. Гудимівська, буд. 83 (а. с. 8-9).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем підстав для припинення права власності відповідача на частку у спільному майні, так як її частка у праві власності не є незначною, іншого житла вона не має, відтак, позбавлення права власності порушить її права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За положеннями статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Саме такі правові висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 16 січня 2012 року, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14 та від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 у житловому будинку по вул. Гудимівській, 83 у м. Лебедині належить 1/2 частка, яка є рівнозначною частці позивача ОСОБА_1, тому вона не може вважатись незначною.

За даними технічного паспорту вказаний житловий будинок складається з двох жилих кімнат площею 6,7 кв.м та 15,7 кв.м, а тому сторони мають можливість установити порядок користування будинком, оскільки він має дві житлові кімнати та інші приміщення (а. с. 74-76).

Позивачем також не заперечується, що відповідач іншого житла не має, так як винаймає собі житло. Внесення позивачем 6022 грн на депозитний рахунок є недостатньою сумою для забезпечення відповідача іншим житлом.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що визначена на підставі звіту про оцінку майна від 26 грудня 2017 року вартість житлового будинку в сумі 12044 грн не є ринковою станом на день розгляду даної справи, так як зроблена на підставі даних станом на 11 грудня 2000 року, тобто більше, ніж 17 років назад (а. с. 10-11), тому не може бути визнана достатньою сумою компенсації відповідачу вартості частки у спільному майні.

Колегія суддів не може погодитись з твердженнями позивача та його представника про те, що компенсації відповідачу підлягає вартість будинку в тому будівельно-технічному стані, який він мав станом на дату ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами. Як зазначалося вище рішенням Апеляційного суду Сумської області від 07 грудня 2017 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку під літ. «А», сіней під літ. «а», літньої кухні під літ. «Б», розташованих за адресою: Сумська область, м. Лебедин, вул. Гудимівська, буд. 83. Тобто за відповідачем визнано право власності на ? частину будинку в тому будівельно-технічному стані, який він мав на час ухвалення вказаного рішення суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що припинення права власності відповідача на частку у спірному житловому будинку завдасть істотної шкоди її інтересам.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач здійснив переобладнання та капітальний ремонт житлового будинку, внаслідок чого він вже не може вважатися тим житловим будинком, що належав сторонам на час його придбання, колегія суддів не може взяти до уваги, так як вказані доводи позивача були предметом розгляду в іншій цивільній справі № 580/525/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, яким судами першої та апеляційної інстанції була надана оцінка та за результатом розгляду якої за ОСОБА_2 було визнано право власності на 1/2 частину у спірному житловому будинку.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач приватизував земельну ділянку, яка розташована за цією ж адресою, що й житловий будинок сторін, то колегія суддів зазначає, що згідно положень ст. 365 ЦК України ця обставина не є підставою для припинення права власності відповідача на частку у спільному майні.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи, що ціна позову в даній справі визначена в 6022 грн., дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 04 травня 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 липня 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : О.Ю. Кононенко

ОСОБА_5