Ухвала

16 липня 2018 року

м. Київ

справа № 466/9120/17

провадження № 61-37639ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (далі - ТОВ «Львівгаз збут») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 2 513, 85 грн - основного боргу, 295, 43 грн - інфляційних втрат та 29, 70 грн - 3% річних, а також судовий збір в розмірі 1 600 грн.

В обґрунтування позову посилалось на те, що відповідач, який є споживачем природного газу, за місцем свого проживання використовував для побутових потреб газ, який надавався ТОВ «Львівгаз збут».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2018 року позовні вимоги ТОВ «Львівгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Львівгаз збут» заборгованість за спожитий газ в розмірі 2 513, 85 грн та судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду у розмірі 800 грн.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2018 року залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2018 року.

05 червня 2018 року було подано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2018 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2018 року у частині розподілу судових витрат і направити справу на розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, і таке судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 2 513, 85 грн, яка станом на 01 січня

2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762, 00 грн * 100 = 176 200, 00 грн).

ОСОБА_1 оскаржує судові рішення у частині стягнення з нього судових витрат у сумі 800 грн.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, є малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Наявність таких випадків у цій справі не встановлено й Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 08 травня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников