ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року

м. Харків

Справа № 646/3627/17

Провадження № 22-ц/818/1737/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Кругової С.С.,

суддів: Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.,

секретаря - Прологаєвої А.Д.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2

Відповідач: Державна казначейська служба України, Управління державної казначейської служби України в Червонозаводському районі м. Харкова, представник ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні суду в місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2017 року, ухвалене суддею Тесліковою І.І.,-

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, управління Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харкова про відшкодування шкоди, завданої несвоєчасним виконанням рішення суду.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до прокуратури Харківської області, прокуратури Шевченківського району Харківської області, Шевченківського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди по 93 800 грн кожному.

Вказане рішення набрало законної сили 30 жовтня 2014 року, однак рішення суду було виконано 27 листопада 2015 року, тобто через рік.

28 січня 2015 року помер ОСОБА_4, який є батьком позивача ОСОБА_1. Після його смерті вона прийняла спадщину, до якої увійшла сума стягнута рішенням суду.

Оскільки позивач є спадкоємицєю після смерті свого батька ОСОБА_4 то має право на відшкодування шкоди внаслідок несвоєчасного виконання рішення, оскільки за життя батька рішення виконане не було, то просила стягнути 42 451 грн 70 коп. - інфляційного збільшення боргу за прострочення виконання зобов'язання, 3 030 грн - 3 % річних від прострочення суми, 47 640 грн 12 коп. - подвійна облікова ставка Національного банку України за весь час прострочення невиконання зобов'язання, як відшкодування шкоди, завданої несвоєчасним виконанням рішенням суду (пеня). Вказані суми просила суд стягнути солідарно з Державної казначейської служби України та управління Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харкова шляхом безспірного списання на її користь, як спадкоємиці після смерті свого батька ОСОБА_4 93121,82 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 12.09.2018 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 вмотивована тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, судом неповно зясовані обставин справи та невірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Також, суд зазначив, що при поданні позову позивач невірно просила застосувати приписи ст. 625 ЦК оскільки вказана стаття передбачає відповідальність за порушення грошового зобовязання, а до спірних відносин які виникли у звязку з виконанням судового рішення, не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання.

Крім того, судом першої інстанції не прийнято до уваги правової позиції Вищого господарського суду України в Постанові від 18.10.2011 у справі №48/23 та Верховного Суду України у постанові від 08.10.2010 в справі №3-12г10, Постанови Верховного Суду України «10/557-26/155 та Постанови Вищого господарського суду України №22/378-26/137 та №18/44.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що до правовідносин, що виникли між сторонами, не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України), оскільки вони врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження».

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів у повному обсязі погодитись не може, з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи свої позовні вимог ОСОБА_1, як на підставу стягнення з відповідачів збитків, спричинених інфляцією та відсотків за несвоєчасне виконання зобов'язань, посилалися на статтю 625 ЦК України.

У відповідності до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 цієї ж статті передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається зі змісту статті 625 ЦК України, її положення поширюються на правовідносини між боржником та кредитором.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 року (справа № 646/7344/13-ц) позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 до прокуратури Харківської області, прокуратури Шевченківського району Харківської області, Шевченківського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди по 93 800 грн кожному.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 року залишено без змін.

Розглядом справи встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 було завдано моральну шкоду незаконними діями органу дізнання та прокуратури, оскільки кримінальну справу у відношенні осіб закрито за недоведеністю вини обвинувачених та відсутністю в їх діях складу злочину.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України трьох % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 30 жовтня 2014 року по 27 листопада 2015 року за невиконання грошового зобов'язання щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією ОСОБА_8 Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

ОСОБА_8 Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Так, відповідачі мали грошове зобов'язання перед ОСОБА_4, що підтверджує рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 30.10.2014 року.

З огляду на те, що відповідачі порушили вказане грошове зобов'язання, а саме не повернули позивачам отримані грошові кошти, то у ОСОБА_4 виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Однак за життя ОСОБА_4 не звертався з такою вимогою.

Крім того, рішення Апеляційного суду Харківської області було предметом перегляду в касаційній інстанції, і розглянуто лише 24.06.2015.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Однак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3% відсотків річних виходячи з наступного.

ОСОБА_4 за життя рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30.04.2014 присуджено 93800,00 грн моральної шкоди. Рішення апеляційного суду набрало законної сили і не скасоване.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_9 І-ВЛ №477571 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шевченківського районного управління юстиції у Харківській області ОСОБА_4 помер 28.01.2015.

Відповідно до свідоцтва про спадщину від 24.11.2015 ОСОБА_1 донька померлого ОСОБА_4 прийняла у спадщину: грошові внески в ТВБВ 10020/0549 АТ «Ощадбанк" України в Харківській області на рахунку №2220 з відсотками та компенсаціями до нього, що належить спадкодавцю на підставі листа ТВБВ 10020/0549 філії ХОУ АТ «Ощадбанк» від 19.11.2015 за №6. Оцінка спадкового майна становить 92872,00грн.

Згідно квитанції №25202220 від 27.11.2015 ОСОБА_1 отримала кошти у відділенні АТ «Ощадбанк» ТВБВ «10020/0549 у сумі 92872,00 грн.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1219 Цивільного кодексу України визначає права та обов'язки особи, які не входять до складу спадщини, тобто, ті, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Як вбачається із вимог закону, до спадщини належать всі вище перераховані виплати, які не були одержані за життя особою, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Судом встановлено, що на суму стягнутої моральної шкоди у розмірі 92800,00 грн право власності в порядку спадкування за законом перейшло до позивача.

ОСОБА_4 за життя не звертався до суду за захистом свого порушеного права у вигляді несвоєчасної виплати стягнутих рішенням суду грошових коштів у сумі 93800,00 грн в рахунок моральної шкоди, тому до спадкового майна у відповідності до вимог ст. 1227 ЦК не входить право на відшкодування інфляційного збільшення боргу за прострочення виконання зобов'язання, та 3 % річних від прострочення суми, подвійна облікова ставка Національного банку України за весь час прострочення невиконання зобов'язання, як відшкодування шкоди, завданої несвоєчасним виконанням рішенням суду (пеня).

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення Апеляційного суду Харківської області від 08.04.2014 було оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ухвалою ВССУ від 28.01.2015 було зупинено рішення апеляційного суду до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року рішення апеляційного суду було залишено без змін, а касаційна скарга без задоволення.

27 жовтня 2015 року Державною казначейською службою було виконане рішення Апеляційного суду Харківської області у відповідності до Положення про Державну казначейську службу України, затверджене постановою КМУ від 15.04.2015 за №215.

Крім того, наявні в матеріалах справи копії документів, не вказують на ухилення Державною казначейською службою від виконання покладених на неї обов'язків судовими рішеннями.

Відповідно до п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. №845 (зі змінами) (далі-Порядок), процедура стягнення коштів з Державного бюджету України по відшкодуванню шкоди громадянинові розпочинається з моменту звернення стягувача до органу Державної казначейської служби і здійснюється в порядку черговості в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

17 січня 2015 року до Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області надійшла заява ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 93 800 грн., разом із виконавчим листом Червонозаводського районного суду м. Харкова по справі 646/7344/13-ц.

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 січня 2015 року було зупинено виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 30 жовтня 2014р. до закінчення касаційного провадження у справі, Державна казначейська служба України відповідно до пункту 13 Порядку зупинила безспірне списання коштів до закінчення касаційного провадження у вищезазначеній справі.

Позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником своїх обов'язків по сплаті боргу, її наміру ухилитися від виконання покладених на неї зобов'язань та переховування коштів.

Отже, враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на положеннях ст. 1227 ЦК України.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 13, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2017 року скасувати ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейська служба України, управління Державної казначейської служби України у Червонозаводському районі м. Харкова про відшкодування шкоди, завданої несвоєчасним виконанням рішення суду відмовити з інших підстав.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_10

Повний текст постанови

складено 28 грудня 2018 року.