Справа № 727/7203/18
Провадження № 2/727/1429/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2018 року

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

за участю сторін:

- представника позивача ДПП НП України ОСОБА_2

- представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши в порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 Патрульної поліції Національної поліції України (місце знаходження: 03048 м.Київ вул.Федора Ернста, 3) до ОСОБА_3 (місце проживання: 58000 м.Чернівці вул.Ентузіастів, 9/287) про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 Патрульної поліції Національної поліції України звернувся в суд із позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що 31.08.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля Управління патрульної поліції в м. Чернівці ДПП Тoyota prius, державний номерний знак 26*0616. В період нічної зміни з 30.08.2016 року на 31.08.2016 року під час чергування на службовому автомобілі Тoyota prius, державний номерний знак 26*0616 заступили інспектори роти №3 батальйону УПП в м.Чернівці ДПП лейтенант поліції ОСОБА_3 та молодший лейтенант поліції ОСОБА_6 Близько 04.05 год. 31.08.2016 інспектор роти № 3 батальйону УПП в м.Чернівці ДПП лейтенант поліції ОСОБА_3, керуючи службовим автомобілем Тoyota prius, державний номерний знак 26*0616, по вул.Київській, 2 в м.Чернівці, не врахувавши дорожню обстановку та безпечну швидкість, виїхав на смугу зустрічного руху внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-21051, державний номерний знак 47759ІВ, під керуванням громадянина ОСОБА_7, що рухався в зустрічному напрямку, чим порушив п.п. 2.3 «б», 11.3 та 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, потерпілих осіб не було. Відносно інспектора роти № 3 батальйону УПП в м. Чернівці ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 №986469 від 31.08.2016 року за ст. 124 КУпАП. Опитаний у ході службового розслідування інспектор роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Чернівці ДПП лейтенант поліції ОСОБА_3, пояснив, що 30.08.2016 року він заступив на службу у складі екіпажу «Рута-0101» спільно з інспектором роти № 3 батальйону УПП в м. Чернівці ДПП молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 Приблизно о 04.05 год. 31.08.2016 року, рухаючись на службовому автомобілі Тoyota prius, державний номерний знак 26*0616, по вул. Київська, 2 в м.Чернівці його засліпило світло фар зустрічного автомобіля, внаслідок чого він втратив орієнтир та виїхав на смугу зустрічного руху, чим допустив зіткнення з ВАЗ-21051, державний номерний знак 47759ІВ, під керуванням громадянина ОСОБА_7, який рухався в зустрічному напрямку. На місце пригоди прибув екіпаж «Рута-0119», який здійснював оформлення даної дорожньо-транспортної пригоди, у складі інспекторів роти № 3 батальйону УПП в м. Чернівці ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_8, лейтенанта поліції ОСОБА_9 та лейтенанта поліції ОСОБА_10, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.09.2016 року у справі № 727/6906/16, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП. Зазначають, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до висновку експертного дослідження від 06.04.2017 року № 5-Д проведеного Чернівецьким НДЕКЦ МВС України вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 189296,75 грн., яку просять стягнути з відповідача а також витрати по сплаті судового збору. Посилаючись на норми законодавства, просить позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні подані 17.08.2018 року уточнені позовні вимоги (в частині зазначення ідентифікаціного коду юридичної особи, зазначеного в єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, номеру засобу звязку, адресу електронної пошти позивача; реєстраційного номера облікової картки платника податків, номер засобу звязку відповідача та підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав) - підтримав повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач в момент здійснення ДТП виконував свої службові обов"язки; у визначений судом строк подала відзив, відповідно до якого вважає, що посилання позивача на норми статей 22, 1166 ЦК України є неправомірним, оскільки основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність національної поліції є Закон України «Про національну поліцію», в статті 19 якого передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до Закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. За загальним правилом, під час вирішення справ такої категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі. У Законі України «Про національну поліцію» відсутні норми щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським, а тому вважаю, що на поліцейського як на працівника поширюється трудове право, отже при вирішенні даного спору слід керуватись Кодексом законів про працю (далі КЗпП України). Також відсутні подібні норми щодо матеріальної відповідальності поліцейських і в Положенні «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 р. №114. В ньому лише зазначено, що відповідно до п.23 Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством. Крім того, договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено лише із працівниками, які обіймають певні посади (виконують роботи). І лише за наявності такого договору працівник нестиме повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду. Тобто повна матеріальна відповідальність виникає лише за умови виконання певних умов. Доказів щодо повної матеріальної відповідальності поліцейського ОСОБА_3 відповідно до вимог, передбачених ст. 134 КЗпП України, позивачем не надано. Згідно із ч.3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 КЗпП, суд може поновити ці строки. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що встановлені ст. 228 та ст. 233 КЗпП України строки зверненні до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити й обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушені строки. В позові зазначено і не заперечується відповідачем, факт ДТП відбувся 31.08.2016 року, а службове розслідування за його обставинами завершилося 25.10.2016 року з постановленням наказу про накладення на відповідача дисциплінарного стягнення, а до суду позивач звернувся 02.07.2018 року, у звязку з чим вважає, що позивачем пропущено річний строк пред'явлення вимог до відповідача, заява про його поновлення позивачем не заявлялася. Просила відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі за необґрунтованістю та безпідставністю та у звязку із пропуском строків звернення до суду.

Представник позивача ОСОБА_2 02.10.2018 року подав відповідь на відзив, відповідно до якого вважає хибною думкою відповідача про застосування норм КЗпП України, оскільки відповідно до ст. 19 «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Згідно з п.23 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (затверджене постановою КМУ УРСР від.29.07.1991р. №114) особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством. За правилами, встановленими в п. 1-3,5,10 розділу 1 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі (затверджено Постановою Верховної ОСОБА 4 України 25.06.1995 р. №243/95-ВР), яке поширюється також на осіб рядового та начальницького складу МВС України, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності осіб винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов'язків. Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода заподіяна, в тому числі пошкодженням майна, що спричинило додаткові витрати для його відновлення за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної поведінки; причинного зв'язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди. Вважає невірним твердження позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень трудового законодавства, оскільки відповідач будучи лейтенантом поліції заподіяв майнову шкоду під час виконання службових обовязків, а на такі правовідносини, виходячи з аналізу вищенаведених нормативних актів дія трудового законодавства не поширюється. Виходячи із загального строку позовної давності в три роки (ст.257 ЦК) позивач не пропустив строк в межах якого може звернутись з вимогою про захист свого цивільного права. Просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 подала 08.10.2018 року заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких вважає, що позивач знову робить посилання до застосування закону, норми яких відсутні у спеціальному законі, який допускає застосування до правовідносин, які ним не врегульовані, інших нормативно- правових актів, зокрема КЗпП України в даному випадку.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ;an=1759">ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом належними доказами по справі встановлено, що інспектору роти №3 батальйону УПП в м.Чернівці ДПП лейтенанту поліції відповідачу ОСОБА_3 було оголошено та вручено подяки: за зразкову службову поведінку, відмінне знання законодавства, сумлінне ставлення до поставлених завдань, вміння справлятись у важких ситуаціях та за особистий внесок у справі захисту Української держави, під час виконання завдань у зоні бойових дій (а.с.47-48).

31.08.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля Управління патрульної поліції в м. Чернівці ДПП Тoyota prius, державний номерний знак 26*0616. В період нічної зміни з 30.08.2016 року на 31.08.2016 року під час чергування на службовому автомобілі Тoyota prius, державний номерний знак 26*0616 заступили інспектори роти №3 батальйону УПП в м.Чернівці ДПП лейтенант поліції ОСОБА_3 та молодший лейтенант поліції ОСОБА_6 Близько 04.05 год. 31.08.2016 інспектор роти № 3 батальйону УПП в м.Чернівці ДПП лейтенант поліції ОСОБА_3, керуючи службовим автомобілем Тoyota prius, державний номерний знак 26*0616, по вул.Київській, 2 в м.Чернівці, не врахувавши дорожню обстановку та безпечну швидкість, виїхав на смугу зустрічного руху внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-21051, державний номерний знак 47759ІВ, під керуванням громадянина ОСОБА_7, що рухався в зустрічному напрямку, чим порушив п.п. 2.3 «б», 11.3 та 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, потерпілих осіб не було. Відносно інспектора роти № 3 батальйону УПП в м. Чернівці ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 №986469 від 31.08.2016 року за ст. 124 КупАП, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.09.2016 року у справі № 727/6906/16, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП (а.с. 10).

В ході службового розслідування опитаний інспектор роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Чернівці ДПП лейтенант поліції відповідач ОСОБА_3, пояснив, що 30.08.2016 року він заступив на службу у складі екіпажу «Рута-0101» спільно з інспектором роти № 3 батальйону УПП в м. Чернівці ДПП молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 Приблизно о 04.05 год. 31.08.2016 року, рухаючись на службовому автомобілі Тoyota prius, державний номерний знак 26*0616, по вул. Київська, 2 в м.Чернівці його засліпило світло фар зустрічного автомобіля, внаслідок чого він втратив орієнтир та виїхав на смугу зустрічного руху, чим допустив зіткнення з ВАЗ-21051, державний номерний знак 47759ІВ, під керуванням громадянина ОСОБА_7, який рухався в зустрічному напрямку. На місце пригоди прибув екіпаж «Рута-0119», який здійснював оформлення даної дорожньо-транспортної пригоди, у складі інспекторів роти № 3 батальйону УПП в м. Чернівці ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_8, лейтенанта поліції ОСОБА_9 та лейтенанта поліції ОСОБА_10 (а.с.11-15).

Наказом №287 від 15.09.2016 року призначено службове розслідування відносно відповідача ОСОБА_3 (а.с.7) та відповідно до наказу №3352 від 25.10.2016 року, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Чернівці ДПП лейтенанта поліції відповідача ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді зауваження (а.с.8-9).

У відповідності до висновку експертного дослідження від 06.04.2017 року № 5-Д проведеного Чернівецьким НДЕКЦ МВС України вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 189296,75 грн. (а.с. 16-39).

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди т.і.) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, передбачає ст.1187 УК України.

Відповідно до ст.19 Закону «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з п.23 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (затверджене постановою КМУ УРСР від.29.07.1991 р. №114) особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

За правилами, встановленими в п.1-3,5,10 розділу 1 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі (затверджено Постановою Верховної Ради України 25.06.1995 р. №243/95-ВР), яке поширюється також на осіб рядового та начальницького складу МВС України, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності осіб винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов'язків.

Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода заподіяна, в тому числі пошкодженням майна, що спричинило додаткові витрати для його відновлення за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної поведінки; причинного зв'язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди.

За пошкодження, псування або втрату через необережність майна, виданого в особисте користування, настає матеріальна відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше тримісячного грошового забезпечення. Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди настає у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети (п.10,11 розділу ІІ цього ж Положення).

Як встановлено судом, 02 грудня 2015 року між ОСОБА_5 патрульної служби МВС та ОСОБА_5 патрульної поліції укладено договір позички № 10, за умовами якого ОСОБА_5 патрульної поліції отримали у безоплатне користування строком до 12 місяців 282 транспортних засоба, з метою забезпечення виконання заходів охорони громадського порядку в умовах реального несення служби, а друга сторона прийняла вказані транспортні засоби.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля Тoyota prius, державний номерний знак 26*0616, є Автогосподарство УМВС України в Чернівецькій області (а.с.6), проте позов до суду подано позивачем - ОСОБА_5 Патрульної поліції Національної поліції України (а.с.63).

У відповідності до ст.19 Закону України «Про національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до Закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Також, за загальним правилом, під час вирішення справ такої категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Проте, у Законі України «Про національну поліцію» відсутні норми щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським, відповідно на поліцейського як на працівника поширюється трудове право, отже при вирішенні даного спору слід керуватись КЗпП України.

Крім того, судом також встановлено, що відсутні норми щодо матеріальної відповідальності поліцейських і в Положенні «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991р. №114.

Згідно п.23 Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством, тобто законодавець робить посилання до застосування закону, норми, яких відсутні у спеціальному законі.

Розяснено у п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 29.12.1992 р. №14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, запрдіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», що під час заподіяння шкоди працівниками самовільним використанням у корисливих цілях технічних засобів підприємства (автомобілів, автокранів тощо) відповідальність має наставати за нормами не трудового, а цивільного права. У такому разі шкода відшкодовується в повному обсязі, включаючи й не отримані підприємством прибутки від використання зазначених технічних засобів, проте відповідачем використовувався службовий автомобіль не самовільно, а під час несення служби виконував трудові (службові) обов'язки, а саме: службу по охороні громадського порядку, внаслідок чого було пошкоджено службовий транспортний засіб.

Передбачено ст.138 КЗпП України, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 130 частин 1, 2, 4 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Передбачено ст. 132 КЗпП України, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Зазначено у ст.134 КЗпП України випадки повної матеріальної відповідальності. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Таким чином, договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено лише із працівниками, які обіймають посади (виконують роботи) із вищезазначеного переліку, і лише за наявності такого договору працівник нестиме повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду. Відповідно доказів щодо повної матеріальної відповідальності поліцейського ОСОБА_3 відповідно до вимог, передбачених ст. 134 КЗпП України, позивачем не надано. Також, доказів того, що автомобіль відповідач пошкодив умисно, вчинив ДТП в стані сп"яніння або скоїв діяння, яке має ознаки злочину, у справі не має, оскільки ДТП сталося з причин незалежних від відповідача.

Відповідно до ст. 233 ч.3 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Проте, дорожньо-транспортна пригода сталася 31.08.2016 року, а службове розслідування за його обставинами завершилося 25.10.2016 року з постановлениям наказу про накладення на відповідача дисциплінарного стягнення, а до суду із позовною заявою позивач звернувся тільки 02.07.2018 року, у звязку з чим позивачем пропущено річний строк пред'явлення вимог до відповідача, заява про поновлення строку пред'явлення вимог позивачем не заявлялася.

У відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписами ч. 1 ст. 258 ч. 1 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно ст. 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Передбачено ст. 253 ЦК України, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 276 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 130, 132, 134, 138, 233 КЗпП України, ст.ст. 9, 253, 256, 258, 261, 276 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 Патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема: стягнути в якості відшкодування матеріальних збитків в сумі 189296,75 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2839,45 грн. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду безпосередньо, або через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04.12.2018 року.

Суддя Слободян Г.М.