Справа №2-6997/11
Провадження №2-р/175/3/18
УХВАЛА

Іменем України

01 серпня 2018 року смт. Слобожанське

Суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретарі Сотник Г.В.,

за участю: представника позивача адвоката ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивачки ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_2, третя особа Чечелівський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про розяснення рішення суду від 03 лютого 2012 року, а також заяву відповідача ОСОБА_2 про розяснення рішення суду від 03 лютого 2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася 15 травня 2018 року до суду з заявою про розяснення рішення суду.

Позивачем зазначено, що відповідно до рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2012 року прийнятого у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 було стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з 23 грудня 2011 року та до повноліття дитини. Було допущено рішення до негайного виконання та розподілено судові витрати.

В обґрунтування заяви про розяснення рішення позивач ( стягувач ) ОСОБА_3 зазначила, що були прийняті зміни у законодавстві в частині мінімального розміру аліментів, а також просила розяснити що у відповідності до Податкового кодексу підпадає під поняття дохід. Зазначила, що у розумінні податкового кодексу вважає дохід відповідача від відчуження квартири та отриманих коштів за депозитом доходом боржника з якого необхідно нараховувати аліменти.

У звязку з чим, просила суд винести ухвалу якою розяснити порядок виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2012 року щодо порядку виконання рішення суду після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017 року в частині мінімального розміру аліментів та необхідності врахування усіх видів доходів отриманих боржником ОСОБА_2 починаючи із 23.12.2011 року на території України та за її межами від будь-яких видів діяльності зазначивши в ухвалі про необхідність із 08.07.2017 року стягнення з боржника аліментів на утримання дитини у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

В ухвалі суду також просила зазначити: що починаючи із 23.12.2011 року (з моменту предявлення позову ) необхідність щомісячно стягнення з відповідача аліментів у розмірі ? частини всіх видів його доходів отриманих на території України та за її межами від будь-яких видів діяльності.

Відповідач ОСОБА_2 18 червня 2018 року також звернувся до суду з заявою про розяснення рішення суду від 03 лютого 2012 року.

В заяві про розяснення рішення відповідач ОСОБА_2 просив розяснити які саме нормативно-правові документи визначають вид заробітку з якого утримуються аліменти, чи застосовується Податковий кодекс України для визначення заробітку (доходів), з яких утримуються аліменти. Просив роз`яснити резолютивну частину рішення, в частині: чи повинні утримуватись аліменти з доходів зазначених в п. 14.1.54 Податкового кодексу України, а саме «дохід від продажу нерухомого майна», «дохід від процентів за депозитом».

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав заяву. Просив суд розяснити рішення суду від 03 лютого 2012 року в частині мінімального розміру аліментів та необхідності враховувати усіх види доходів отриманих боржником. Заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_2 наполягав на залишенні заяви відповідача без розгляду у звязку, з несплатою останнім судового збору.

ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_3, просив суд у задоволені заяви ОСОБА_3 відмовити.

У судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що державним виконавцем під час нарахування належних до сплати аліментів на утримання сина враховуються дохід відповідача (боржника) від відчуження квартири у сумі 449720 гривень та дохід від отриманих відсотків за депозитом.

Відповідачем ОСОБА_2 при поданні заяви про розяснення судового рішення від 18.06.2018 року не було сплачено судовий збір. Судом було надано час відповідачу ОСОБА_2 для сплати судового збору. Проте судовий збір ОСОБА_2 не було сплачено та він у судовому засіданні просив його заяву залишити без розгляду.

Представник Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області у судове засідання не зявився. Виконуючим обовязки начальника відділу було надано суду клопотання про розгляд заяви про розяснення рішення за відсутності представника третьої особи та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд вислухавши у судовому засіданні думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторони та наведені ними доводи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до рішення суду від 03 лютого 2012 року з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з 23 грудня 2011 року та до повноліття дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України (що діяв на момент ухвалення судового рішення) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України.

Разом з тим відповідно до Законів №2901-IV від 22.09.2005, №2037-VIII від 17.05.2017 внесено зміни у ст. 182 СК України, та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідно до Рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 20 червня 2018 року, змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Виконавчий лист виданий за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2012 року у справі №2-6997/2011 відкликано після набранням рішенням суду від 20 червня 2018 року законної сили та повного погашення заборгованості ОСОБА_2 за вказаним виконавчим листом, якщо така є.

Так, відповідно до ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд розяснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про розяснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути предявлене до примусового виконання.

Враховуючи той факт, що станом на день розгляду заяви ОСОБА_3 про розяснення судового рішення від 03 лютого 2012 року, існує Рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 20 червня 2018 року, де змінений мінімальний розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 з 30 % до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та фактично частина вимог викладених в заяві ОСОБА_3 про розяснення судового рішення від 03 лютого 2012 року вже вирішено. Станом на момент розгляду заяви про розяснення судового рішення (01.08.2018 року) зазначене рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська не набрало законної сили, у звязку з поданням апеляційної скарги.

Оскільки позивач ОСОБА_3 вже звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів та їх зміну мінімального розміру, що є предметом розгляду іншої справи, що розглядається іншим судом та у іншому провадження, її права та права дитини у даному випадку захищені у спосіб встановлений законом, тому суд вважає, що у задоволенні цієї частини вимог ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Що стосується іншої вимоги позивача ОСОБА_3 про необхідність зазначення в ухвалі суду , що починаючи із 23.12.2011 року (з моменту предявлення позову) необхідність щомісячно стягнення з відповідача аліментів у розмірі ? частини всіх видів його доходів отриманих на території України та за її межами від будь-яких видів діяльності, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено у судовому засіданні під час виконання рішення суду від 03 лютого 2012 року про стягнення з ОСОБА_2, аліментів на утримання дитини, відповідач ОСОБА_2 продав у 2016 році належну йому на праві приватної власності квартиру за суму 449720 гривень, а частину від зазначених коштів у розмірі 100000 гривень поклав на депозит у банк. Державним виконавцем зазначені сума від продажу квартири та кошти отримані, які відсотки за користування депозитом, державним виконавцем враховуються, як дохід отриманий боржником та на зазначені суми вираховується розмір аліментів. (а.с. 98-102)

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зазначені факти підтвердили.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 наполягав на тому, що зазначені обставини повинні бути враховані державним виконавцем під час нарахування суми аліментів.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти того, що кошти отримані від продажу квартири є його доходом, що підлягає врахуванню під час нарахування суми аліментів. Пояснив, що квартиру яку він продав, належала йому особисто на праві приватної власності. Від продажу квартири він отримав суму коштів за які заплатив відповідні податки. Частину коштів, від продажу квартири поклав на депозитний рахунок, які згодом прийшлось отримувати примусово з банку на підставі рішення суду, з приводу чого у матеріалах справи є відповідне рішення (а.с. 118-121).

Отже, зазначені обставини, дають право суду дійти висновку, що сторона позивача погоджується з діями державного виконавця під час виконання судового рішення та просить із цього приводу винести відповідну ухвалу, а сторона відповідача, відповідно, не погоджується, з діями державного виконавця під час виконання судового рішення, в частині врахування доходу від продажу квартири та отриманих коштів за користування депозитом, що у розумінні положень процесуального закону відноситься до судового контролю за виконанням рішення, тому правовідносини сторін повинні регулюватися розділом VII ЦПК України.

Обставини, що склались між сторонами, виникли після предявлення рішення до виконання, у звязку з чим і не могли бути враховані судом під час винесення рішення.

Згідно положень ст. 271 ЦПК України, суд розяснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_3 у своїй заяві фактично просить суд змінити зміст резолютивної частини рішення прийнятого судом 03 лютого 2012 року, що у свою чергу суперечить процесуальному закону, тому у задоволенні цієї частини заяви також необхідно відмовити.

Крім того, підстави, на які посилається ОСОБА_3 у своїй заяві про розяснення судового рішення, в частині внесення змін у законодавство про мінімальний розмір аліментів, в даному випадку не є підставами для розяснення судового рішення, а є підставами для зміни розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 за рішенням суду.

Що стосується заяви відповідача ОСОБА_2, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року

№ 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду заяви про розяснення судового рішення фізичною особою сплачується судовий збір - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У судовому засіданні ОСОБА_2 на вимогу суду стосовно плати судового збору за подання заяви ним про розяснення судового рішення, зазначив про відсутність у нього квитанції про сплату судового збору та просив суд залишити його заяву про розяснення судового рішення - без розгляду.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення заяви без розгляду (ст. 257 ЦПК України).

Враховуючи заяву ОСОБА_2 подану у судовому засіданні, що зафіксована у журналі судового засідання та збережена технічними засобами звукозапису, суд вважає за необхідне заяву відповідача ОСОБА_2 про розяснення рішення суду від 03 лютого 2012 року залишити без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 257, 260, 271, розділом VII ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_2, третя особа Чечелівський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про розяснення рішення суду від 03 лютого 2012 року відмовити у повному обсязі.

Заяву відповідача ОСОБА_2 про розяснення рішення суду від 03 лютого 2012 року залишити без розгляду.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський районний суд до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя О.М. Бойко