Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 761/26953/15-ц

провадження № 61-1242св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 лютого 2016 року у складі судді Осаулова А. А. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 червня 2016 року у складі суддів: Слюсар Т. А., Волошиної В. М., Котули Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину та пені за прострочення сплати аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням суду стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 січня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ОСОБА_2 припинила підприємницьку діяльність з 10 липня 2014 року, яка була основним джерелом доходу, її майновий стан змінився, що є підставою для збільшення розміру аліментів. ОСОБА_3 не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, ухиляється від сплати аліментів та виконання рішення суду, у результаті чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів. Крім того, 01 вересня 2015 року ОСОБА_6 вступив на навчання до державного вищого навчального закладу на денну форму навчання за контрактом.

На підставі викладеного позивач просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь ОСОБА_2 на утримання дітей, з 1/4 частини до 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 29 січня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 63 072,93 грн та додаткові витрати в розмірі 11 310 грн на утримання сина ОСОБА_6

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/2 частини усіх видів доходів (заробітків) щомісячно, починаючи з 05 вересня 2015 року до досягнення ними повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісяця. Якщо після досягнення повноліття старшою дитиною - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на другу дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ухвалено стягувати аліменти за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на навчання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1 487,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню (неустойку) за несплату аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 29 січня 2013 року до 04 жовтня 2013 року в розмірі 1 778,70 грн.

Решту позовних вимог залишено без задоволення.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах сплати суми за один місяць.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення районного суду мотивоване тим, що, враховуючи вік дітей, рівень доходу позивача та відповідача, зважаючи на встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до 18 років та мінімальний розмір аліментів, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання малолітніх дітей. Крім того, відповідачу було відомо про стягнення з нього аліментів на дітей та про наявну заборгованість з виплати аліментів, разом з тим відповідач не вчинив жодних дій для погашення боргу. Рішення суду в добровільному порядку не виконує. Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача пені (неустойки) за несплату аліментів на утримання сина та доньки в розмірі, що розрахований державним виконавцем виходячи із суми боргу згідно з частиною четвертою статті 195 СК України. Щодо вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, суд виходив з того, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, тому є правові підстави для стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 червня 2016 року рішення Шевченківського районного суду міста Києві від 29 лютого 2016 року в частині вирішення вимог про стягнення аліментів та пені змінено, викладено резолютивну частину рішення в цій частині вирішення позовних вимог в такій редакції:

«Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, до досягнення повноліття сином ОСОБА_6, а в подальшому - по 1/6 частині щомісяця і до досягнення повноліття донькою ОСОБА_7, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню (неустойку) у зв'язку із заборгованістю, яка утворилась зі сплати аліментів, у сумі 1 889,20 грн».

У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що районний суд не навів розрахунків, на підставі яких визначив суму пені та не звернув уваги на те, що державний виконавець не врахував у суму заборгованості аліменти на дохід, отриманий боржником від підприємницької діяльності. Стягуючи суму пені 1 889,20 грн, апеляційний суд застосував висновки щодо визначення розміру пені у зв'язку з несплатою аліментів, які містяться у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15. Залишаючи рішення місцевого суду без змін в іншій частині, апеляційний суд зазначив, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду одержувачем аліментів у разі зміни матеріального стану, тому частково збільшив розмір аліментів, та залишив в силі рішення суду в частині стягнення додаткових витрат.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що пеня має обчислюватися виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, що узгоджується із висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю в частині стягнення додаткових витрат.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували положення статті 185 СК України та стягнули з ОСОБА_3 лише частину додаткових витрат на навчання сина.

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 зазначає, що позивач прийняла самостійне рішення не погоджене з ним як батьком дитини про подальше платне навчання їхнього сина ОСОБА_6 і добровільно взяла на себе такі витрати. Крім того, судами не враховано скрутне матеріальне становище відповідача та відсутність можливості утримувати свою сім'ю.

15 січня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 липня 1997 року по 15 жовтня 2012 року.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2012 року шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу сторони у справі мають двох дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Діти проживають з ОСОБА_2 та перебувають на її утриманні.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 травня 2013 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2, стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 січня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

24 травня 2013 року рішення набрало законної сили і цього ж дня позивач отримала виконавчий лист, на підставі якого постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції Вангородським С. М. 28 травня 2013 року було відкрито виконавче провадження.

Постановою від 04 жовтня 2013 року вказане виконавче провадження було закінчено, оскільки боржник перебуває на обліку та отримує пенсію за вислугу років за адресою, що територіально відноситься до ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві. Визначено, що заборгованість на 04 жовтня 2013 року становить 5 701,77 грн.

15 жовтня 2013 року головний державний виконавець відділу ДВС Шевченківського РУЮ м. Києві Бурла В.Е. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 24 травня 2013 року.

Згідно з постановою від 15 жовтня 2013 року по вказаному виконавчому провадженню було прийнято рішення про щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходів), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків, в розмірі 1/4 частини щомісячно поточних аліментів та 25 % в рахунок погашення боргу, який на 04 жовтня 2013 року становить 5 701,77 грн, з 04 жовтня 2013 року рахувати відповідно до пенсії.

Пред'являючи позов про збільшення розміру аліментів, позивач надала докази суттєвого погіршення свого матеріального стану і зазначила, що ці зміни є підставою для збільшення стягнутої суми аліментів з підстав, передбачених статтею 192 СК України.

Установлено, що на даний час позивач не працює, згідно з копією трудової книжки 10 липня 2014 року внесено запис про проведення державної реєстрації припинення її підприємницької діяльності як фізичної особи - підприємця.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із статтею 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та встановлених у процесі розгляду справи обставин щодо матеріального стану дітей, на утримання яких відповідач сплачує аліменти, його матеріального стану, отримання ним пенсії, враховуючи зміну сімейного стану сторін, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених статтею 192 СК України, для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням суду, та стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача аліментів на утримання дітей у розмірі - 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку і до досягнення повноліття сином ОСОБА_6, а в подальшому - по 1/6 частині щомісяця і до досягнення повноліття донькою ОСОБА_7, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Судове рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про збільшення розміру аліментів та в частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат у розмірі 1 487,50 грн є обґрунтованим і ухваленим на підставі встановлених обставин справи та з урахуванням належних доказів.

При цьому не можна погодитися з розрахунком пені, який проведено судом апеляційної інстанції, оскільки його проведено з урахуванням того, що пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Разом з тим неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку зі сплати аліментів.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 14-37цс18.

За загальними вимогами процесуального права, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Верховний Суд переглядає справи виключно з підстав і в порядку, що визначені ЦПК України, і не має можливості встановлювати обставини, які не були встановлені в рішенні, тому оскаржуване рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги представника відповідача про те, що позивач не надала належних та допустимих доказів, що у відповідача відбулись зміни, які зумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, що стягуються на утримання дітей, не є обґрунтованим, батьки зобов'язані в рівних частках утримувати своїх неповнолітніх дітей, з урахуванням матеріального стану обох батьків, тому встановивши, що матеріальний стан позивача та витрати на дітей змінилися, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для збільшення розміру аліментів.

Доводи позивача щодо стягнення додаткових витрат в розмірі 11 310 грн на утримання сина ОСОБА_6 не заслуговують на увагу, оскільки розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. При цьому необхідність стягнення додаткових витрат наперед позивач не довела.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 червня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В частині вирішення позовних вимог про збільшення розміру аліментів та про стягнення додаткових витрат рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик