ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9936/17
провадження № 2/753/2313/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря КОСТЮЧЕНКО К.О.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа Служба у справах дітей Дарницької РДА в м. Києві про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні,

встановив:

У травні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 третя особа Служба у справах дітей Дарницької РДА в місті Києві про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні, та просив суд встановити спосіб участі Позивача у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом побачення без присутності матері, а саме:

а) Першого та третього вихідних кожного місяця з 19 : 00 години п'ятниці до 19 : 00 години неділі;

б) Під час літніх канікул - З неділі ( цілодобово ) за попередньою домовленістю з Відповідачем;

в) Під час осінніх та весняних канікул - перші три дні ( цілодобово ) канікул, під час зимових канікул - перші п'ять днів ( цілодобово ) канікул;

г) Щорічно ІНФОРМАЦІЯ_7 - на день народження Позивача;

Зобов'язати Відповідача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 не чинити Перешкод Позивачу у спілкуванні з його Дитиною - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судове засідання учасники судового процесу в черговий раз не прибули, про слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв , клопотань від сторін через загальну канцелярію не надійшло, а також позивач не відмовився від позовних вимог, а тому суд прийшов до висновку про розгляд цивільної справи за відсутності всіх учасників процесу за наявності доказів наданих сторонами.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В своїх листах протягом розгляду справи третя особа просила розглядати справу у відсутність її представника, та вирішити питання з максимальним урахуванням інтересів неповнолітньої дитини ( а.с. 63)

Враховуючи обставини справи, з урахуванням положень ст.19 СК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи - Органу опіки та піклування Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації.

Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України , відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь - кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, враховуючи що справа перебуває на стадії судового розгляду, жодних заяв про відмову позивача від позовних вимог на адресу суду не надійшло, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити ( ст. 264 ЦПК України ).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Як слідує з матеріалів цивільної справи ОСОБА_2 05 лютого 2005 року уклав шлюб з ОСОБА_5 ( дівоче прізвище Лебідь ), про що свідчить копія свідоцтва про одруження Лівобережного відділу реєстрацій шлюбів міста Києва НОМЕР_2. ( а. с. 6 )

У шлюбі народились діти; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. ( а. с. 10, 11, 12, 13 )

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано

З моменту фактичного розлучення сторін, яке сталось літом 2016 року їх троє малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 виразили бажання жити з батьком - позивачем. Наймолодша донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишилась проживати з відповідачкою, так як на той момент була ще фактично грудним немовлям.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація) 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини.

У ст.7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Згідно ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Ст. 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Як визначено ст.ст.150, 151 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

Положеннями ст. 157 Сімейного Кодексу України передбачено те, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У ст. 159 Сімейного Кодексу України зазначено, що в тому разі коли той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини ( періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо ), місце та час їхнього спілкування.

У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.)

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об'єднання сім'ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, ЗУ України «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дочки, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача не чинити йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з їх спільною малолітньою дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10, підлягають задоволенню.

Також, з урахуванням наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що підстави для усунення батька від спілкування з дітьми відсутні, а тому, враховуючи відсутність згоди між сторонами щодо участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними, такий порядок підлягає встановленню в судовому порядку.

Визначаючи конкретний порядок участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними, суд виходить також з положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відтак, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини ( протокол від 09 листопада 2017 року № 20 ) з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини та відповідно до висновку Дарницького районного в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування № 101 - 13762 / 03 від 19 грудня 2017 року, наданий на виконання ст.19 СК України, суд, з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, вважає можливим визначити наступний спосіб участі батька ОСОБА_2, у вихованні його дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме дозволити за графіком;

- І , III суботи місяця з 10.00 години до 21.00 години;

- три тижні влітку, перші три дні осінніх, весняних шкільних канікул, перші п'ять днів осінніх, весняних шкільних канікул ( для спільного відпочинку, виховання зі старшими братами та сестрою ), у день народження батька - за попередньою домовленістю між батьками.

На думку суду, такий спосіб участі батька у спілкуванні з донькою не зашкодить їй, а навпаки повністю відповідатиме можливості доньки в повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток .

При цьому суд виходить з того, що визначення цілодобового проведення спільного відпочинку позивача разом з донькою першого та третього вихідних кожного місяця з 19-00 години п"ятниці до 19-00 години неділі не узгоджується з рекомендаціями комісії з питань захисту прав дитини ( протокол від 09 листопада 2017 року № 20 ).

Враховуючи наведене, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3 ) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії » ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

На підставі ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір, пропорційно до заявлених вимог у розмірі 320 ( триста двадцять ) гривень 00 копійок..

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини, Законом України «Про охорону дитинства», статями 19, 141, 150, 151, 153, 157-159 Сімейного Кодексу України, статтями 7, 10, 76, 81, 133, 244-245, 259, 263-265, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа Служба у справах дітей Дарницької РДА в м. Києві про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні - задовольнити частково.

З метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, встановити наступний спосіб участі батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстрованого у м. Києві- АДРЕСА_2, у вихованні його дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за графіком;

- І , III суботи місяця з 10.00 години до 21.00 години;

- три тижні влітку, перші три дні осінніх, весняних шкільних канікул, перші п'ять днів осінніх, весняних шкільних канікул ( для спільного відпочинку, виховання зі старшими братами та сестрою ), у день народження батька - за попередньою домовленістю між батьками.

Зобов"язати ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрованої у АДРЕСА_3 не чинити перешкоди позивачу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстрованого у м. Києві- АДРЕСА_2 - у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 що зареєстрована за адресою : АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_3 на користь позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7, що зареєстрований за адресою : АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 320 ( триста двадцять ) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до підпункту 15. 5 пункту 1 Розділу ХІІІ « Перехідні положення » Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Дарницький районний суд міста Києва.

Повний текст рішення невідкладно надіслати сторонам цивільного провадження рекомендованою поштою для відому.

СУДДЯ ЛЕОНТЮК Л.К.