Справа № 496/2767/18
Провадження № 2/496/1414/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Горяєва І.М.,

за участю секретаря Камочкіної А.Ю.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

12.07.2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами: гараж, навіс, вбиральня, навіс, огорожа, цистерна, що розташований за адресою: с. Дачне, Біляївського району Одеської області, вул. Фруктова, 2, після смерті ОСОБА_2, померлого 09 березня 2016 року.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 09.03.2016 року помер його батько - ОСОБА_2, після смерті якого залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарським будівлями і спорудами: гаражем, навісом, вбиральнею, навісом, огорожею, цистерною, що розташований за адресою: с.Дачне, Біляївського району Одеської області, вул. Фруктова, 2, яку ОСОБА_2 заповідав позивачу. Позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу ОСОБА_3, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, так як відсутні правовстановлюючі документи та рекомендовано звернутися до суду.

До судового засідання позивач та його представник не з`явились, але представник позивача надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 31).

Представник відповідача у судове засідання не зявився, але надав до суду відзив, в якому не заперечував проти задоволення позову, але при винесенні рішення просив врахувати, що господарська споруда сарай являється самочинним будівництвом. Просив справу слухати у його відсутність (а.с.32-33).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У такому разі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги заяву представника позивача та відзив відповідача, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 09 березня 2016 року помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ЖД № 441110, виданим 11.03.2016 року (а.с.34).

Після смерті якого залишилася спадщина, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами: гаражем, сараєм, навісом, вбиральнею, навісом, огорожею, цистерною, що розташований за адресою: с. Дачне, Біляївського району Одеської області, вул. Фруктова, 2.

З заповіту, посвідченого 11.12.2015 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області, вбачається, що ОСОБА_2 заповідав усе своє майно позивачу (а.с.39), але листом №272/02-14 від 19.06.2018 року державний нотаріус відмовив позивачу в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок після смерті ОСОБА_2 в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок ( а.с.14).

Той факт, що вищевказаний житловий будинку дійсно належав померлому ОСОБА_2 підтверджується наступними матеріалами справи:

- довідкою Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області № 1232 від 15.06.2018 року, у якій зазначено, що згідно запису у погосподарській книзі виконкому Дачненської сільської ради головою домогосподарства в с. Дачне по вул. Фруктовій, 2 є ОСОБА_2, який помер 09.03.2016 року ( а.с.15).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_2 дійсно по день смерті був зареєстрований та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з ним проживали та були зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 син, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 невістка, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 онука, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 син, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 невістка, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 онука, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8 онука, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_9 онука. (а.с.35).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

На підставі листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.

Враховуючи те, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації, відсутність належно оформленого свідоцтва на право власності на нерухоме майно у померлого спадкодавця унеможливлює спадкоємцю оформити свідоцтво про право на спадщину, тому він змушений звернутись з позовом до суду.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" (пунктом 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, який розташований в с. Дачне, Біляївського району Одеської області, вул. Фруктова, 2, то до господарських будівель і споруд входить самочинно збудоване нерухоме майно сарай, зазначений під літ. «Б».

Суд звертає увагу на вказану обставину, про що також зазначив відповідач, але в своїх позовних вимогах позивач не просить його включати до спадкового майна та визнавати право власності на нього, тому оцінивши зібрані докази, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 328, 392, 1216-1218, 1222, 1223, 1268 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами: гараж, навіс, вбиральня, навіс, огорожа, цистерна, що розташований за адресою: с. Дачне, Біляївського району Одеської області, вул. Фруктова, 2, після смерті батька ОСОБА_2, померлого 09 березня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги до Біляївського районного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_10