Справа № 373/455/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Керекези Я.І.,

за участі секретаря судових засідань Ткалі І.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, від імені якої діє представник ОСОБА_3, звернулася до суду з вказаним позовом та просила стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» на її користь страхове відшкодування, яке є відшкодуванням шкоди, заподіяної смертю потерпілого, в розмірі 35334, 00 грн., а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 976,06 грн.. та інфляційне збільшення боргу в розмірі 4237,75 грн., пеню за прострочення виплати відшкодування в розмірі 9625, 37 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16 квітня 2015 року на 147 км автодороги Городище - Рівне - Старокостянтинів з участю водія ОСОБА_4, який керував автомобілем марки «Nissan Maxima», номерний знак НОМЕР_1, помер її син ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено кримінальне провадження за № 000119 по факту дорожньо-транспортної пригоди, а 31 липня 2015 року воно було закрито в зв'язку зі смертю підозрюваного ОСОБА_4.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована відповідачем - Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА», на адресу якого 11 липня 2016 року позивач направила заяву про виплату страхового відшкодування на підставі п.2 ч.1 ст. 1200 ЦК України (відшкодування шкоди матері, яка досягла пенсійного віку та перебувала на утриманні сина). На вказану заяву відповідач у передбачений законом строк не відреагував і лише після численних звернень та претензій у листопаді 2016 року виплатив позивачу 14616, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання. Аналогічна сума коштів була виплачена відповідачем дружині померлого. З урахуванням ліміту залишок невиплаченої суми страхового відшкодування становить 70668, 00 грн. Враховуючи кількість осіб, які мають право на відшкодування, позивач вказує на недоотримання нею коштів в сумі 35334,00 грн. та просить стягнути їх з відповідача в судовому порядку на підставі положень п.2 ч.1 ст. 1200 ЦК України та п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім цього позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення виплати на підставі п. 36.5 ст. 36 цього Закону, а також три проценти річних від простроченої суми та інфляційне збільшення боргу на підставі ст. 625 ЦК України.

12 квітня 2018 року було відкрито провадження по даній справі та визначено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Відповідачу роз'яснено право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі наявні докази (які можливо доставити до суду) протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, а також роз'яснено право подати клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

23 травня 2018 року відповідач надіслав на адресу суду відзив із запереченнями проти позову, де пославшись на положення ч.2 ст. 1187 ЦК України, вказав, що відповідальність за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Водночас, відповідач зазначив, що з врахуванням раніше виплаченої суми страхового відшкодування в загальному розмірі 29332,00 грн. на користь позивача та дружини загиблого, сума, яка підлягає сплаті позивачу становить 35334,00 грн, чим фактично визнав позовні вимоги в цій частині. Що стосується інфляційного збільшення боргу та трьох процентів річних, то відповідач заперечує проти такого стягнення, мотивуючи свою позицію тим, що цивільні права та обов'язки сторін виникли з позадоговірних відносин, які регулюються спеціальними нормами глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На думку відповідача, за даних обставин положення ч.2 ст. 625 ЦК України не може бути застосоване оскільки відповідач не є страховиком позивача і між ними відсутні відносини зобов'язального характеру.

05 червня 2018 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 направила на адресу суду відповідь на відзив відповідача. У відповіді наголошується на тому, що позивач не погоджується з аргументами відповідача про те, що спірні правовідносини не носять зобов'язального характеру, оскільки зобов'язання виникають не лише з договору а й із закону. В даному випадку зобов'язання відповідача перед позивачем щодо сплати коштів в якості відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, виникло з моменту звернення позивача із заявою про виплату страхового відшкодування у відповідності до положень Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, відповідач виплатив страхове відшкодування не в повному обсязі, чим допустив прострочення грошового зобов'язання, тому є всі підстави для застосування ч.2 ст. 625 ЦК України.

Одночасно з відповіддю на відзив представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог та просила поновити строк на подання такої заяви, посилаючись на те, що лише 24 травня 2018 року, в день отримання у відділенні поштового зв'язку відзив на позов позивач дізналася про обставини, які змушують її звернутися до суду із заявою про збільшення позовних вимог, а саме: що відповідач безпідставно продовжує заперечувати проти виплати страхового відшкодування в сумі 35334,00 грн, хоч і не оспорює цього розміру та права позивача на таку виплату. Пред'явлення позову не спонукало відповідача до виконання грошового зобов'язання, порушення триває, а тому є необхідність у перерахунку пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних станом на день ухвалення судом рішення по справі. В зв'язку з цим, представник позивача збільшив позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних до розміру 1196, 52 грн., інфляційних втрат - до розміру 4551,02 грн. та пені - до розміру 12093, 91 грн.

Суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно вимог ч.3 ст. 279 ЦПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Провадження в даній справі відкрито 12 квітня 2018 року, справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання.

В силу вимог ч.ч.1, 4 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Процесуальний строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження від 12 квітня 2018 року у справі для подання позивачем заперечень на відзив складає десять днів з дня вручення копії відзиву на позов.

Позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог 02 червня 2018 року, тобто в межах строків для подачі заперечень на відзив, оскільки необхідність подання такої заяви зумовлена змістом відзиву відповідача, який позивач отримав 24 травня 2018 року.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні від позивача та відповідача до суду не надходили, а тому справа розглянута за правилами ч.5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено наступне.

За змістом постанови прокурора про закриття кримінального провадження від 31 липня 2015 року, 16 квітня 2015 року приблизно о 23 год. 00 хв. ОСОБА_4, керуючи в стані алкогольного сп'яніння автомобілем «Nissan Maxima», реєстраційний номер НОМЕР_2, рухаючись по проїзній частині автодороги Городище - Рівне - Старокостянтинів, зі сторони м. Костопіль Рівненської області у напрямку м.Рівне, в порушення вимог п.10.1 та п.п.в) п.14.2 Правил дорожнього руху, перед початком обгону невстановленого попутного транспортного засобу, не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів для обгону відстані, на 147 км + 500 м вказаної автодороги, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер 2947-XZ57, під керуванням ОСОБА_6, який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Nissan Maxima» загинув на місці події, пасажир автомобіля «Mitsubishi Pajero» ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер в Рівненській обласній клінічній лікарні, водій автомобіля «Mitsubishi Pajero» ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження, пасажир автомобіля «Mitsubishi Pajero» ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, пасажир автомобіля «Nissan Maxima» ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, пасажир автомобіля «Nissan Maxima», ОСОБА_9 отримала легкі тілесні ушкодження, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 213 від 18.05.2015 Смерть ОСОБА_2 настала від поєднання травми грудей та живота з чисельними переломами ребер, ушкодженням аорти та внутрішніх органів, що призвело до масивної внутрішньої кровотечі та різкого обезкровлювання організму. Таким чином, між отриманими потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодження і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв'язок. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000119 від 17.04.2015, за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, заподіяло тяжке тілесне ушкодження та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, закрито у зв'язку зі смертю підозрюваного (а.с.14-22).

Відповідно до копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_8 від 06.01.1977 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, його батьками є: батько - ОСОБА_10, мати - ОСОБА_2 (ас.с12).

Згідно копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_6 від 20.04.2015 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року у місті Рівне у віці 38 років, про що складено відповідний актовий запис за № 170 (а.с.13).

У 2004 році ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначена пенсія за віком, що підтверджується копією посвідчення Серії НОМЕР_7 від 20.01.2005 (а.с.23).

З копії пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_5 від 06.04.2016 вбачається, що ОСОБА_2 довічно призначена пенсія у разі втрати годувальника (а.с.23).

Відповідно до копії посвідчення Серії НОМЕР_4 від 08.04.2016, виданого на ім'я ОСОБА_2, остання має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни (а.с.23).

Копія полісу № АЕ/2520345 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів свідчить про те, що з 23.02.2015 до 22.02.2016 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Nissan Maxima», номерний знак НОМЕР_1 була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» (далі по тексту ТДВ «СТ»ДОМІНАНТА»). Згідно страхового полісу ліміт страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду заподіяну здоров'ю та життю потерпілого становить сто тисяч гривень (а.с.24).

11 липня 2016 року позивач ОСОБА_2 на ім'я директора ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» направила заяву про виплату страхового відшкодування на підставі п.27.2 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Просила повідомити про прийняте рішення у встановлений термін. Дану заяву відповідач отримав 14.07.2016, що підтверджується копією заяви та даними про вручення поштового відправлення (а.с.25-27).

06 вересня 2016 року на ім'я директора ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» позивач направила запит-заяву про те, щоб її проінформували про стан розгляду її заяви. Запит відповідач отримав 13 вересня 2016 року, що підтверджується копією запиту та даними про вручення поштового відправлення (а.с.28-29).

11 листопада 2016 року ОСОБА_2 на адресу «СТ «ДОМІНАНТА» направила претензію-заяву, в якій висловила невдоволення тим, що 12.10.2016 сплив термін, не пізніше якого страховик мав би виплатити страхове відшкодування, однак цього часу з нею не проведено узгодження розміру страхового відшкодування та не надано будь-якої офіційної інформації щодо результату розгляду її заяви (а.с.30-32).

20 лютого 2017 року на адресу ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» було направлено адвокатський запит, в якому адвокат просив: надати для ознайомлення матеріали страхової справи № 6930 щодо виплати страхового відшкодування ОСОБА_2; надати документи, у яких відображено порядок обчислення страхового відшкодування та на підставі яких оцінено розмір шкоди (а.с.33).

У відповіді № 0261 від 21.02.2017 на адвокатський запит ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» зазначає, що 14 вересня 2015 року надійшла заява про страхове відшкодування від ОСОБА_12, яка на момент настання страхового випадку перебувала в законному шлюбі із потерпілим ОСОБА_5. 13 липня 2016 року ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» отримало заяву про страхове відшкодування від ОСОБА_2, яка є матір'ю потерпілого ОСОБА_5. Відповідно до п.27.3 ст. 27 Закону розмір компенсації, за моральну шкоду спричинену смертю потерпілого становить 14616 грн. 00 коп. (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на 16.04.2015, тобто 1218 грн. 00 коп. х 12). Приймаючи до уваги ненадання документів, які підтверджують розмір фактичних витрат на поховання та спорудження надгробного пам'ятника, розмір компенсації, відповідно до п.27.4 ст. 27 Закону, встановлено у сумі 14616 грн. 00 коп. (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на 16.04.2015, тобто 1218 грн. 00 коп. х 12). Враховуючи вищевикладене, загальний розмір страхового відшкодування становить 29323 грн. 00 коп. Страхове відшкодування було виплачене рівними частинами заявницям ОСОБА_2 та ОСОБА_12 в повному обсязі. (а.с.34).

21 березня 2017 року на адресу ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» було направлено адвокатський запит, в якому адвокат просив надати копію вмотивованого рішення ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» про здійснення страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 Миколаъвни (а.с.35).

У відповіді № 0476 від 28 березня 2017 року на адвокатський запит ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» повідомило, що страхове відшкодування в сумі 14616 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_2 було виплачено на підставі страхового акту № 6390/1/ЦВ, що є рішенням про здійснення страхового відшкодування. У наданні копії цього страхового акту адвокату відмовлено з посиланням на таємницю страхування щодо нерозголошення персональних даних клієнта (а.с.36).

15 червня 2017 року позивач ОСОБА_2 повторно звернулася з заявою до відповідача, в якій просила здійснити їй страхове відшкодування згідно з п .27.2 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України. До заяви додано пакет додаткових документів (а.с.37-38).

18 січня 2018 року позивач звернулася до відповідача з заявою, в якій просила надати інформацію щодо розміру страхового відшкодування, яке має бути їй виплачена на підставі її заяви від 15 червня 2017 року. Дану заяву відповідач отримав 22 січня 2018 року, що підтверджується даними про відстеження пересилання поштових відправлень (а.с.39-40).

23 лютого 2018 року на адресу ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» було направлено адвокатський запит, в якому представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, просила надати інформацію про розмір страхового відшкодування по страховій справі № 6930, що мав бути виплачений ОСОБА_2 на підставі заяви від 15 червня 2017 та дату перерахування на користь ОСОБА_2 страхового відшкодування на підставі заяви від 15 червня 2017 року (а.с.41).

У відповіді № 0210404 від 02 березня 2018 року на адвокатський запит начальник юридичного управління ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» окрім іншого зазначає, що у зв'язку із смертю ОСОБА_5 вже було сплачено страхові відшкодування на користь матері та дружини в загальній сумі 29332 грн. (відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання). З моменту ДТП минуло 35 місяців, а тому загальна сума, яка має бути сплачена утриманцям загиблого з розрахунку щомісячного доходу потерпілого (1515 грн.), перевищує залишок страхової суми - 70668 грн. Відповідач також зазначає, що оскільки виплата має проводитись кожному потерпілому рівними частинами, до виплати ОСОБА_2 належить страхове відшкодування в розмірі 35334,00 грн. (а.с.42).

Всі подані позивачем докази суд вважає належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Вищенаведені письмові докази прийняті судом на підставі статей 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 95 ЦПК України.

Судом зроблено висновок про часткове задоволення збільшених позовних вимог за заявою від позивача від 02.06.2018, виходячи з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами ґрунтуються на зобов'язанні із заподіяння шкоди та регулюються нормами глави 51 та глави 82 Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Правила регулювання таких зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов'язок іншої особи, хоч вона шкоди не заподіювала.

В силу вимог ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 (далі - Закон) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності

здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Отже цим Законом на страховика покладається обов'язок з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою (застрахованою) особою.

Статтею 27 цього Закону визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов'язану зі смертю потерпілого.

Так, відповідно до пункту 27.1. страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.2. визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,- МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Окремими нормами статті 27 Закону врегульовано порядок відшкодування страховиком моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи (п.27.3) та витрат на поховання (пункт 27.4).

Пунктом 27.5 статті 27 Закону визначено, що відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний

розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Отже, позивач ОСОБА_2, будучи пенсіонеркою за віком, матір'ю загиблого у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_5, має право на страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, яка настала з вини особи, цивільна відповідальність якої на момент страхового випадку була застрахована у ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА».

Відповідачем ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» не оспорюється заявлена в позові сума відшкодування - 35334,00 грн., яка належить до виплати позивачу на підставі п. 27.2 ст. 27 Закону. З огляду на матеріали справи та відзив відповідача на позовну заяву ця сума визначена правильно з врахуванням страхового ліміту, раніше виплачених сум, кількості потерпілих та часу, що минув від дня настання страхового випадку.

Враховуючи, бездіяльність відповідача у розгляді заяви позивача від 11.07.2016 та повторно поданої від 15.06.2017 про виплату їй страхового відшкодування на підставі п. 27.2 ст.27 Закону, а також відсутність заперечень з боку відповідача, які б гранувались на неможливості здійснити відповідну виплату, суд вважає за необхідне стягнути цю суму з ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» як особи, на яку законом покладено обов'язок відшкодувати шкоду, завдану смертю потерпілого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що настала з вини іншої особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована.

Вирішуючи питання стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних у розмірах, заявлених позивачем суд виходить з наступного.

У постанові Верховного Суду України від 07.06.2017 у справі № 6-282цс17 викладена наступна правова позиція: «Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання»

Статтею 36 Закону № 1961-IV врегульовано порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати.

Відповідно до п. 36.1 вказаної статті Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,-МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Згідно з положеннями пункту 36.2 страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на

отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, після отримання заяви позивача про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну смертю потерпілого на підставі п. 27.2 ст. 27 Закону та ст. 1200 ЦК України, страховиком ТДВ «СТ «ДОМІНАНТА» не були виконані вимоги п. 35.3 ст. 35, п.п. 36.1, 36.2, а саме: не надано консультативної допомоги, не повідомлено про недоліки заяви чи документів або їх неповноту та не проінформовано позивача про прийняте рішення щодо заявленої вимоги протягом, встановленого законом 90-денного строку, тобто до 13.10.2016.

Разом з тим, відповідач на підставі пунктів 27.3, 27.4 ст. 27 Закону виплатив позивачу та дружині загиблого по 14616,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання, що в загальній сумі складає 29232,00 грн. від розміру страхового ліміту, яких згідно полісу визначено в розмірі 100 000, 00 грн.

Враховуючи те, що за зобов'язанням про відшкодування шкоди у разі смерті потерпілого передбачені грошові виплати, таке зобов'язання є грошовим, що дає підстави для застосування передбачених законом наслідків від прострочення виконання грошових зобов'язань.

Отже, суд не находить переконливими аргументи відповідача про не поширення на спірні відносини норми про стягнення пені та правила ст. 625 ЦК України про сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Як встановлено вище, невиконаним залишається грошове зобов'язання страховика на суму 35334,00 грн., що виникло на підставі п. 27.2 ст. 27 Закону та ст. 1200 ЦК України, та є відшкодуванням шкоди матері загиблого, яка досягла пенсійного віку та була на утриманні потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст. 612 боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав цього у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Як визначено ч.3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

У первісному позові позивач, просить стягнути пеню в сумі 9625,37 грн., обчислену ним, за останній рік, що передував даті звернення до суду (19.03.2017-19.03.2018), та наводить розрахунок, який перевірено судом та не оспорюється відповідачем.

У заяві про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду, позивач просить стягнути пеню в сумі 12093,91 грн., збільшуючи період стягнення (19.03.2017-02.06.2018). Тобто, позивач вийшов за межі річного строку позовної давності, встановленого для стягнення неустойки.

За таких умов, збільшена позивачем вимога про стягнення пені підлягає задоволенню частково - в сумі 9625,37 гривень.

Відповідно до положень ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 27.5 статті 27 Закону передбачена можливість здійснення відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, у вигляді одноразової виплати.

З врахуванням дати першого звернення позивача за виплатою страхового відшкодування - 11.07.2016, яке відповідач отримав 14.07.2016 та строків розгляду звернення, визначених в п. 36. 5 ст.36 Закону, відповідач прострочив виплату коштів з 13.10.2016.

Водночас, позивач у первісній позовній заяві та у заяві про збільшення позовних вимог просить про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, починаючи з 17 квітня 2017 року, мотивуючи цю дату кінцевим терміном виплати всієї суми страхового відшкодування за умови здійснення періодичних платежів.

Керуючись визначеним у ст. 13 ЦПК України принципом диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до розрахунку позивача, зробленого у заяві про збільшення позовних вимог, станом на день подання такої заяви три проценти річних від простроченої суми (35344,00 грн.) за період з 17.04.2017 по 02.06.2018 (412 днів) складає 1196,52 грн. Сума інфляції коштів за цей період склала 4551,02 грн.

Вказані розрахунки перевірені судом є правильними та беруться за основу при вирішенні спору.

В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи все вищевикладене, те що відповідач незважаючи на неодноразові звернення позивача та представника позивача і на день розгляду позову не виплатив належну позивачу суму, не направив на адресу суду жодних клопотань та документів в заперечення вимог позивача про збільшення позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову внаслідок зменшення суми пені, яка визначена судом за один рік, що передує зверненню позивача до суду.

Таким чином збільшені позовні вимоги задовольняються на суму 50 7069, 91 грн., з яких : 35334,00 грн - відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи; 1196,52 грн. - три проценти річних за весь час прострочення; 4551,02 грн.- інфляційне збільшення боргу: 9625,37 грн. - пеня за прострочення страхової виплати.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 430 ЦПК України, рішення в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць. Водночас, частиною 2 статті 430 ЦПК України, передбачена можливість допуску до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Стягуючи всю суму боргу (35334, 00 грн.) в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, суд допускає негайне виконання рішення у цій частині повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Позивач відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

За таких обставин та на підставі ч.1 та ч.6 ст. 141 ЦПК України судовий збір, який становить один відсоток від розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Питання про інші судові витрати судом не вирішується, з причини неподання позивачем та відповідного розрахунку при поданні позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 263-265, 268, 274, 279, 354, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування, яке є відшкодуванням шкоди, заподіяної смертю потерпілого, в розмірі 35334 грн. (тридцять п'ять тисяч триста тридцять чотири гривень) 00 коп.; три проценти річних у розмірі 1196 грн. (одна тисяча сто дев'яносто шість гривень) 52 коп.; інфляційне збільшення боргу в розмірі 4551 грн. (чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят одна гривень) 02 коп.; пеню за прострочення страхової виплати в розмірі 9625,37 грн (дев'ять тисяч шістсот двадцять п'ять гривень) 91 коп.

Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» судовий збір на користь держави в розмірі 5070 грн. (п'ять тисяч сімдесят гривень) 70 коп.

Рішення в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи у розмірі 35334,00 грн., підлягає негайному виконанню.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХIIІ "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_2, зареєстрована та проживаюча по АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3;

відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», місце знаходження: пров.Індустріальний, буд. 23, м.Київ, Солом'янський район, 03056,

Суддя Я. І. Керекеза