Справа № 359/4377/18
Провадження № 2/359/1946/2018
18 грудня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Івченко В.І.,
розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сплаченої суми авансу,-
23 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь сплачений аванс в сумі 26 156,21 грн., що станом на 06 червня 2018 року по курсу НБУ еквівалентно 1000,00 доларів США. Стягнути з ОСОБА_2 на свою користь судові витрати на загальну суму 2704,80грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач в 2015 році вирішила придбати житловий будинок. Одним з варіантів для придбання була ділянка з частиною будинку, яку продавала відповідач ОСОБА_2 по вул. Кравченка, 7 в м. Бориспіль Київської області. 03 червня 2015 року, з метою забезпечення намірів позивач передала відповідачу ОСОБА_2 1000 доларів США, як аванс в рахунок подальшої купівлі вказаного майна. Письмовий попередній договір або договір про наміри сторони не укладали, а лише відповідач написала розписку про отримання коштів від позивача.
На неодноразові звернення позивача ОСОБА_2 кошти не повертає та ухиляється від взятих на себе зобовязань. Наведене стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом за захистом порушених прав.
Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи позивач до суду не зявився. Натомість подала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позові наполягає.
Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним. Про причини неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань до суду не направила.
На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу.
Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи і наявні в ній докази, прийшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 03 червня 2015 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 1000 доларів США, про що склала відповідну розписку. (а.с. 6)
Зі змісту вказаної розписки вбачається, що грошові кошти у визначеному у розписці розмірі, передані відповідачу за продаж частини будинку, який належний ОСОБА_2 Окрім того, у розписці зазначено про те, що грошові кошти надано на термін 7-8 днів.
В подальшому, договір купівлі-продажу будинку між сторонами укладено не було.
Відповідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
За змістом ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Таким чином, наявність у позивача оригіналу розписки та відсутність останньої у відповідача підтверджує виконання ОСОБА_1 свого зобов'язання щодо передачі грошових коштів ОСОБА_2 у розмірі, зазначеній у розписці, тобто, у розмірі 1 000,00 доларів США, та, відповідно, невиконання відповідачем свого зобов'язання щодо повернення взятих коштів позивачу.
Відповідно ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.
Відповідно ч. 2 ст. 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Тобто, ч. 2 ст. 570 ЦК України, визначає презумпцію авансу, який не виконує забезпечувальної функції, а є лише способом платежу і фактично попередньої оплати, а також піддягає поверненню у всіх випадках не виконання або неналежного виконання договору, або його не укладення.
Таким чином, при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача авансу у вказаному вище розмірі, суд виходить з того, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може бути лише у випадку наявності зобов'язання, яке мало б випливати з основного договору, тобто договору купівлі-продажу будинку.
Отже, передані позивачем кошти є авансом, проте сторони не уклали та не оформили договір чи попередній договір купівлі-продажу будинку за формою, передбаченою ст. 657 ЦК України; одна сторона відмовилися від майбутнього укладення договору, однак особа, що отримала грошову суму, відмовляється від повернення безпідставно отриманого, а тому такі кошти, незалежно від поведінки та вини будь-якої зі сторін, повинні бути повернуті власнику в тому розмірі, в якому вони надавались.
Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 у справі №6-176цс12, у якій зазначено наступне: «внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню".
Отже, враховуючи те, що грошові кошти у розмірі 1 000,00 доларів США безпідставно утримуються відповідачем, суд дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідача цих грошових коштів на користь позивача підлягає задоволенню. Доказів того, що на час розгляду справи судом відповідач повернула позивачу отримані грошові кошти, суду сторонами не надано.
Відповідно змісту ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 533 ЦК України визначено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
При вирішенні справи суд також враховує правову позицію Верховного Суду України наведену у справі за № 6-284цс17. Так, згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2 ст. 524 та ч.2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Водночас, 1 000,00 доларів США відповідно до курсу Національного банку України станом на 06 червня 2018 року становить 26 156 грн. 21 коп. Дану величину обрано позивачем при зверненні до суду з позовом самостійно та ОСОБА_1 не просила здійснити перерахунок 1000 доларів США по курсу НБУ станом на дату ухвалення судового рішення.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 545, 570, 571 ЦК України; ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сплаченої суми авансу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрована за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2, паспортні дані та РНОКПП не встановлено) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрована за адресою :ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії СМ № 213091 виданий 04 січня 2000 року Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП відсутній за релігійними переконаннями) сплачений аванс у розмірі 26 156 (двадцять шість тисяч сто пятдесят шість) гривень 21 (двадцять одна) копійка та судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 27 грудня 2018 року.
Суддя Л.В. Яковлєва