Провадження № 2/679/298/2018
Справа № 679/465/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 вересня 2018 року м.Нетішин
Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:
головуючого судді Базарника Б.І.,
секретар судового засідання: Ясенчук С.Ю.,
номер справи: №679/465/18
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування, визначення частки в спільному майні та встановлення факту.
В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 посилається на те, що 10.02.2008 року у віці 89 років помер його батько ОСОБА_5, що слідує із свідоцтва про смерть, виданого виконавчим комітетом Стрільниківської сільської ради Путивлянського району Сумської області. Після смерті останнього залишилось спадкове майно, а саме частка в квартирі АДРЕСА_2, яку 13.01.1999 року було приватизовано на усіх п'ятьох членів сім'ї, зокрема: дружину ОСОБА_2 та синів - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та батька ОСОБА_6 в рівних частках кожному. Право спільної часткової власності підтверджене свідоцтвом про право власності від 13.01.1999 року, зареєстроване в Нетішинському БТІ за №706.
Позивач вказує, що родинні відносини з батьком ОСОБА_7 підтверджуються його свідоцтвом про народження серії УБ №533592, виданого Ротовським сільським відділом реєстрації актів громадянського стану. Паспорт громадянина України батькові було видано на прізвище «Тверітінов», а не «Тверітін», та всі послідуючі документи, що він оформляв за свого життя відповідали цьому прізвищу, зокрема й приватизація спільної квартири відбулась на прізвище «Тверітінов». Являючись рідним сином батька та спадкоємцем першої черги після його смерті, позивач вказує на те, що фактично прийняв спадщину, але юридично її не оформив.
В подальшому ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Нетішинського міського нотаріального округу ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини, проте останній в усній формі відмовив позивачу в оформленні спадщини на нерухоме майно, зокрема, частки в квартирі АДРЕСА_3, оскільки в свідоцтві про право власності на житло не визначена частка спадкового майна у спільній сумісній власності, яка належала померлому батьку, а також з тих причин, що позивач з батьком носили різні прізвища.
Так як позивач разом з померлим та іншими членами сім'ї 13.01.1999 року приватизували квартиру, однаково володіли га користувались житлом, між ними не було укладено ніяких угод відносно власності на квартиру, тому і наші частки, як співвласників, у спільній сумісній власності є рівними і кожному із них належить право власності на 1/5 частки квартири.
На підставі вищевказаного, ОСОБА_1 просить суд:
- встановити факт, що ОСОБА_9, який помер 10.02.2008 року є рідним батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3;
- визначити, що частка померлого ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 становить 1/5 частини;
- визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за законом на 1/5 частку квартири АДРЕСА_5, після смерті ОСОБА_6.
Ухвалою суду від 08.05.2018 року прийнято заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 21.08.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, проте направив до суду письмове клопотання в якому просив проводити судовий розгляд за його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задоволити.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будучи належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися. Водночас, останніми направлено до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності в якій також вказали, що позов ОСОБА_1 визнають повністю.
Відзиви та заперечення на позов ОСОБА_1 відповідачами до суду не подавались.
З урахуванням положень ч.3 ст.131, ст.223 ЦПК України суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі сторін в загальному порядку.
У відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у звязку з відсутністю сторін.
Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд встановив наступні обставини справи та дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на таке.
Відповідно до ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.
Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовних вимог не встановлено.
Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, та ін. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо.
Як встановлено з матеріалів справи, у даних правовідносинах наявний спір про право.
Відповідно до ст.ст.1218, 1220, 1221, 1223, 1258 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст.46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-БВ №080684, виданого виконавчим комітетом Стрільниківської сільської ради Путивлянського району Сумської області у віці 89 років помер батько позивача ОСОБА_5. Після смерті останнього залишилось спадкове майно, а саме частка в квартирі АДРЕСА_2.
Відповідно до свідоцтва про народження серії УБ №533592, виданого Ротовським сільським відділом реєстрації актів громадянського стану позивач ОСОБА_10 народився 04.10.1947 року і його батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_11.
Зважаючи на вищенаведені обставини суд вважає, що в ході розгляду справи судом належними та допустимими доказами доведено та встановлено той факт, що ОСОБА_9, який помер 10.02.2008 року, є рідним батьком позивача.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.01.1999 року, зареєстрованому в Нетішинському БТІ за №706, вищевказана квартира належить на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_1 та членам його сім'ї ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в рівних частках кожному.
Вищевказане підтверджується також випискою з івентаризаційних матеріалів №88 від 06.03.2018 року, наданою КП НМР «БТІ».
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.03.2018 року, оформлення після приватизації прав власності, іпотеки та інших обтяжень на квартиру АДРЕСА_6 не здійснювалось.
Частка у праві спільної сумісної власності, згідно вимог ч.1 ст.1226 ЦК України, спадкується на загальних підставах.
Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності . У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
У відповідності до положень п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч.2 ст.370, ч.2 ст.372 ЦК України).
Згідно роз'яснень, наданих Пленумом ВСУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.3.4 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.
У зв'язку з невизначеністю часток сторін по справі та померлого ОСОБА_6 у спільній сумісній власності, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкування.
Позивач ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_6 разом з відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 приватизували вищевказану квартиру, однаково володіли та користувались житлом, між ними не було укладено ніяких угод відносно власності на квартиру, а тому їхні частки як співвласників у спільній сумісній власності є рівними.
Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що померлому ОСОБА_6 (на момент його смерті) належала 1/5 ідеальної частини квартири АДРЕСА_6.
Згідно ст.ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, при цьому у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Як встановлено судом, позивач в установленому законом порядку прийняв спадщину, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно.
Таким чином, суд приходить до переконання, що 1/5 частина квартири АДРЕСА_6 входить до складу спадщини, на яку у позивача виникло право після смерті спадкодавця ОСОБА_6К, а тому є всі законні підстави для визнання за ним права власності на це майно в порядку спадкування.
Частиною 1 статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
У звязку з наведеним, та враховуючи прийняття судом визнання позову відповідачами до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 1057,20 гривень (2114,40/100*50=1057,20).
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути з кожного по 352,40 грн. на користь позивача сплачений ним судовий збір (1057/3=352,40).
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.9-13, 76-83, 95, 133, 141, 209-250, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку спадкування, визначення частки в спільному майні та встановлення факту задовольнити повністю.
Встановити факт, що ОСОБА_9, який помер 10.02.2008 року, є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Визначити, що частка померлого ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_7 становить 1/5 частини.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на 1/5 частку квартири АДРЕСА_8.
Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з державного бюджету 1057 (одну тисячу пятдесят сім) гривень 20 копійок сплаченого ним судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат 352,40 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат 352,40 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат 352,40 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони у справі №679/465/18:

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: 30100, АДРЕСА_1, паспорт серії НА №165850,

Відповідачі: ОСОБА_2, місце проживання: 30100, АДРЕСА_1;

ОСОБА_3, місце проживання: 30100, АДРЕСА_1);

ОСОБА_4, місце проживання: 30100, АДРЕСА_1.

Повний текст судового рішення складено 20.09.2018 року.

Суддя Б.І. Базарник