Провадження №2/447/754/18
Справа №447/1614/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

27.08.2018 Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді Павліва В.Р.,

за участю секретаря судового засідання Волківської-Любінської Н.Б.,

розглянув у м. Миколаїв Львівської області у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу №447/1614/18

за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

представник відповідача Бобиляк Ю.Я.,

Процесуальні дії у справі.

Провадження у справі відкрито судом 06.07.2018 на підставі позову ОСОБА_1 Позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ від 29.12.2018 №159-ОС, поновити його на посаді, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 106872,90 гривень. Позов обґрунтовує тим, що 01.08.2017 позивач був переведений на посаду начальника відділу профілактики травматизму та страхових виплат Миколаївського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального стархування України у Львівській області. Оскаржуваним наказом позивача звільнили з зазначеної посади у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників. Звільнення за цією підставою позивач вважає незаконним, оскільки його у визначений законом строк не попередили про вивільнення і при звільненні не запропонували переведення на іншу посаду. Крім того, відповідач не врахував право позивача на переважне залишення на роботі у зв'язку з його тривалим безперервним стажем. Середньоденна заробітна плата позивача становить 921,31 гривень. Кількість робочих днів вимушеного прогулу - 116. У зв'язку з незаконним звільненням позивач просить стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 106872,90 гривень. Також позивач просив поновити строк зверення до суду, оскільки на його усну вимогу відповідач не надав йому повної інформації щодо причин звільнення.

02.08.2018 відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити, оскільки позивач пропустив строк зверення до суду і його позовні вимоги є безпідставними. Відповідно до змісту позовної заяви позивач просить поновити строк зверення до суду, однак, не наводить поважних причин пропуску такого строку, оскільки він був ознайомлений з наказом про звільнення, де були зазначені підстави звільнення. Крім того, з позивачем був проведений повних розрахунок та видана трудова книжка. Зі змісту позовної заяви, встановлено, що позивач не заперечує це. Про вивільнення позивач був попереджений 27.10.2017, а звільнений - 29.12.2017. Новий штатний розпис було затверджено 07.12.2017, відповідно до якого не було передбачено посади позивача. Переведення позивача на іншу посаду було неможливим, оскільки штатна чисельність Фонду скоротилася на 111 посад, в тому числі у Миколаївському відділенні на 3 посади. При вивільненні була врахована продуктивність праці і кваліфікація працівників. Крім того, позивач надав суду неправильний розрахунок середньоденної заробітної плати, яка насправді становить - 499,13 гривень.

10.08.2018 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Суд встановив:

Постановою від 12.09.2017 №47 "Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України" затверджено граничну чисельність працівників.

23.10.2017 наказом №567 "Про затвердження граничної чисельності працівників робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Львівській області" затверджено граничну чисельність працівників управління виконавчої дирекції та його відділень та покладено обов'язок щодо попередження працівників управління та його відділень про зміни в організації виробництва і праці та про зміни істотних умов праці.

27.10.2017 позивач отримав попередження про скорочення чисельності і штату і можливе майбутнє вивільнення працівників.

07.12.2017 був затверджений новий штатний розпис Миколаївського відділення з 01.01.2018.

20.12.2017 видано наказ №159-ОС "Про звільнення ОСОБА_1.", яким позивача звільнили з займаної посади з 29.12.2017.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 29.12.2017 його звільнили у зв'язку з скороченням чисельності працівників та штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Оцінка суду.

Спір виник з трудових правовідносин, які регулюються КЗпП України. Зокрема, главою XV КЗпП України визначено порядок врегулювання індивідуальних трудових спорів.

Відповідно до ст.232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи.

Статтею 233 КЗпП України визначено строки зверення до суду. Працівник може звернутися з заявою у справі про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Позивча звільнили 29.12.2017.

До суду позивач звернувся лише 27.06.2018, що стверджується датою на поштовому штемпелі, аркуш справи 12.

Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У ході судового розгляду суд встановив, що трудову книжку позивачу видали у день звільнення, з наказом про звільнення позивач був ознайомлений своєчасно. Позивач зазначив, що письмово за видачею документів, які йому були необхідні для пред'явлення позову не звертався, просив надати інформацію усно. Які саме причини перешкодили йому звернутися до суду вчасно пояснити у судовому засіданні не зміг, однак, зазначив, що про строк звернення до суду, визначений ст.233 КЗпП України, йому було відомо, оскільки він працював у відділі претензійно-позовної роботи тривалий час і має досвід представництва інтересів у судах.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу).

Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів того, що строк зверення до суду позивач пропустив з поважних причин, а відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову суд відмовив, судові витрати, понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Миколаївський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, місцезнаходження: вул. Героїв УПА, 73, корп. 8, м. Львів, Львівської області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 40210180.

Повний текст рішення буде складено 06.09.2018.

Суддя Павлів В. Р.