Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 607/8207/14-ц

провадження № 61-475 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю.В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у складі судді Дзюбича В. Л. від 20 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області у складі колегії суддів: Щавурської Н. Б., Фащевської Н. Є., Ходоровського М. В., від 28 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 19 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 205 920 доларів США зі сплатою 15,39 % річних з кінцевим строком повернення 12 вересня 2033 року. В забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів між сторонами цього ж дня був укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 83, 7 кв.м, та земельна ділянка загальною площею 0,0421 га, що знаходиться за цією ж адресою.

У зв'язку з тим, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 25 жовтня 2013 року у нього перед банком виникла заборгованість в сумі 383 208, 83 доларів США, в рахунок погашення якої позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» із встановленням початкової ціни реалізації предмета іпотеки у розмірі, визначеному суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання на стадії виконавчого провадження.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 20 серпня 2015 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 383 208, 83 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_4, шляхом продажу на прилюдних торгах, встановлено початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності чи незалежним експертом на стадії оцінки майна на час проведення виконавчих дій.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, допустив заборгованість по кредиту, а тому є всі підставі для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 28 квітня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволена частково. Рішення суду першої інстанції змінено. Позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «КБ «Надра» за кредитним договором від 19 вересня 2008 року в розмірі 9 662 649 грн 22 коп., з яких: 5 146 929 грн 16 коп., що еквівалентно 204 120, 91 доларів США - заборгованість за основною сумою кредиту; 3 908 475 грн 15 коп., що еквівалентно 155 005, 34 доларів США - заборгованість по відсотках; 75 034 грн 59 коп. - пеня за несвоєчасно погашені відсотки; 12 980 грн 99 коп. - пеня за несвоєчасно погашений кредит; 519 229 грн 34 коп. - штраф, звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 83,7 кв.м, житловою площею 29,7 кв.м та земельну ділянку площею 0,0421 га, що знаходяться по АДРЕСА_1, шляхом реалізації цього майна на прилюдних торгах за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії проведення виконавчих дій. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення заборгованості, в рахунок якої підлягає звернення стягнення, в національній валюті, а не в доларах США, суд апеляційної інстанції виходив із того, що на час ухвалення судом першої інстанції рішення Національний банк України відкликав банківську ліцензію ПАТ «КБ «Надра» у зв'язку із прийняттям рішення про початок ліквідації банку, а тому звернення стягнення на іпотечне майно слід проводити у межах суми заборгованості, визначеній у грошовому еквіваленті долара по відношенню до гривні з врахуванням офіційного курсу Національного банку України.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення із направленням справи на новий судовий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що він не є власником предмета іпотеки і ніколи ним не був, а власником вказаного нерухомого майна є ОСОБА_5 Суди, звертаючи стягнення на предмет іпотеки у порушення вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку» не визначили його початкову ціну. Крім того, суд апеляційної інстанції незаконно перерахував борг позичальника з доларів США у гривні.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 19 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 205 920 доларів США на придбання нерухомого майна зі сплатою 15,39 % річних з кінцевим строком повернення 12 вересня 2033 року.

На забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів між сторонами цього ж дня був укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок загальною площею 83,7 кв.м та земельна ділянка загальною площею 0,0421, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Згідно з пунктом 5.1 договору іпотеки, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання в цілому або в тій чи іншій його частині.

У зв'язку з тим, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 25 жовтня 2013 року у нього перед банком виникла заборгованість в сумі 383 208, 83 доларів США, з яких: 204 120, 91 доларів США - заборгованість по тілу кредиту;

155 005, 34 доларів США - заборгованість по відсотках; 2 975,78 доларів США - заборгованість за пенею за несвоєчасно погашені відсотки;

514,81 доларів США - заборгованість за пенею за несвоєчасно погашений кредит; 20 592 доларів США - штраф за порушення пунктів 4.3.2., 4.3.14. кредитного договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договоромбанк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У статті 33 Закону передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши неналежне виконання позичальником умов кредитного договору

від 19 вересня 2008 року, внаслідок чого у нього перед банком виникла заборгованість, яка становить 383 208,83 доларів США, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки - належну на праві власності ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 0,0421 та на розташований на ній житловий будинок загальною площею 83,7 кв.м, що знаходяться по

АДРЕСА_1.

При цьому суди не зазначили у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

ВеликаПалата Верхового Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11цс18) дійшла висновку про те, що не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження мають право заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж та, що зазначена у резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, вартість майна змінилася.

Таким чином, визначення початкової ціни предмета іпотеки у резолютивній частині рішення суду не є остаточною, оскільки під час здійснення виконавчого провадження ціна предмету іпотеки може бути переглянута та повторно визначена на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності.

За таких обставин, оскільки суди вказали у резолютивній частині рішення механізм встановлення початкової ціни предмету іпотеки, доводи касаційної скарги про не зазначення судом апеляційної інстанції початкової ціни предмета іпотеки не може бути підставою для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 не є власником предмету іпотеки спростовуються наявним у справі нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, укладеним 19 вересня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а сама по собі відсутність державної реєстрації права власності на підставі укладеного договору, не спростовує факту набуття відповідачем такого права на спірне майно. Державна реєстрація є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту набуття, шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а не підставою набуття права власності.

Посилання в касаційній скарзі на незаконність висновку суду апеляційної інстанції про переведення боргу з доларів США у гривні не може бути підставою для скасування правильного по суті і законного рішення.

Рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду у касаційному порядку, оскільки змінене судом апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 05 квітня 2017 року було зупинено виконання судових рішень до закінчення касаційного провадження у справі, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування рішення суду апеляційної інстанції, тому виконання рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 28 квітня 2016 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 28 квітня 2016 року - без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Тернопільської області

від 28 квітня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк