Справа № 175/2980/18
Провадження № 2-о/175/74/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Іщенко Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Сурсько-Литовська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сімєю та ведення спільного домашнього господарства, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року заявниця звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт, що вона, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживали однією сімєю та вели спільне домашнє господарство з 2008 року, тобто протягом девяти років.

У судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_3 заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позові.

Представник зацікавленої особи Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та постановити рішення згідно чинного законодавства (а.с.35).

Вислухавши заявницю її представника, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання (ст. 316 ЦПК України).

Встановлено, що 25 червня 2017 року помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №754759 виданим 27 червня 2017 року Виконавчим комітетом Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.8). Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на спадкове майно: земельну частку (пай) розміром 5,08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, у землі що перебуває у колективній власності Тепличного комбінату смт. Ювілейне, яка належала матері спадкодавця ОСОБА_6 на підставі Сертифікату на право власності на земельну частку серія ДП №0050861 від 09.06.1997 року (а.с.9).

Мати спадкодавця ОСОБА_6 померла 28 січня 2003 року, і єдиним спадкоємцем після її смерті був ОСОБА_2, який на момент смерті матері постійно проживав та був зареєстрований за однією адресою з ОСОБА_6, що підтверджується довідкою Сурсько-Литовської сільради №2326 від 29.12.2017 року про реєстрацію місця проживання на день смерті спадкодавця ОСОБА_6 (померла 28.01.2003 р.) її сина ОСОБА_2 за однією адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський (Дніпропетровський) район, с. Сурсько-Литовське, вулиця Шкільна, № 28 з 04.05.1993 року по 26.03.2008 року (а.с.12).

Судом встановлено, що також підтверджується поясненнями заявниці та свідченнями свідків, ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 перебуваючи в дружніх стосунках, разом працювали на тваринницькій фермі приватного сільськогосподарського підприємства в с. Сурсько-Литовське Дніпровського району Дніпропетровської області. ОСОБА_1 допомагала ОСОБА_2 з поховальною церемонією матері. Будинок де проживав ОСОБА_2, був в аварійному стані та не опалювався, тому у холод ОСОБА_2 ночував на тваринницькій фермі. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були одинокими, без сімей, тому з січня 2003 року почали проживати разом. ОСОБА_2 допомагав ОСОБА_1 по господарству, лагодив господарські споруди, а ОСОБА_1 в свою чергу прала одяг, готувала їжу. У 2008 році ОСОБА_2 продав свій будинок та запропонував ОСОБА_1 проживати разом, мотивувавши таке рішення тим, що він має почуття, хоче мати сімю. З цього часу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали проживати разом як чоловік та дружина однією сімєю в незареєстрованому шлюбі. Маючи спільний бюджет, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрачали гроші на придбання продуктів харчування, оплату електроенергії, газу, ліки.

Під час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на протязі девяти років, до ОСОБА_2 з вимогами до спадкового його майна, після смерті матері ОСОБА_7 ніхто не звертався, ніяких боргових зобовязань ОСОБА_2 не мав, так як родичів у нього не було. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 немає ні за законом, ні за заповітом. Коли в травні 2017 року ОСОБА_2 захворів, ОСОБА_1 піклувалась про його здоровя, лікувала, купувала ліки, готувала посилене харчування, викликала лікарів. Після смерті ОСОБА_2, заявниця сплатила всі ритуальні обряди, поставила памятник.

У встановлений законом строк ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_8 з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, однак нотаріусом було відмовлено заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки не підтверджується факт проживання спадкоємця однією сімєю зі спадкодавцем, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.16).

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї.

Отже, виходячи із зазначених норм права, для прийняття спадщини спадкоємцем необхідно наявність підтвердженого факту проживання останньої разом із спадкодавцем та ведення спільного домашнього господарства протягом девяти років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, зокрема факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сімєю є особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Для визнання осіб сімєю необхідна одночасна наявність всіх цих ознак.

Відповідно до постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 5.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. З Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК України (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

Встановлення факту проживання однією сімєю має для заявниці юридичне значення, оскільки породжує право на прийняття спадщини. Таким чином, зібрані по справі докази та належна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1, оскільки факт постійного спільного проживання заявниці з померлим 25 червня 2017 року ОСОБА_2 доведено.

На підставі ч. 7 ст. 294 ЦПК України в даній справі судові витрати при ухвалені судового рішення не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 12, 13, 76, 130, 263-266, 315, 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії АМ №993128 виданий Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, 20.11.2002 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, спільно проживали однією сімєю та вели спільне домашнє господарство з 2008 року, тобто протягом девяти років до часу смерті ОСОБА_2 27 червня 2017 року.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Озерянська Ж.М.