Ухвала

Іменем України

24 вересня 2018 року

м. Київ

справа №711/6593/15-ц

провадження №61-34526ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В. розглянув клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5, на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 11 квітня 2018 року за заявою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про забезпечення позову в справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 вересня 2007 року в розмірі 34 949,33 доларів США та пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 13 135,59 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у складі судді Кондрацької Н. М. від 13 січня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від 17 вересня 2007 року в розмірі 34 949,33 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 13 135,59 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_6 -ОСОБА_5, залишено без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 липня 2017 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_6 - ОСОБА_5, задоволено.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

У лютому 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та встановлено заборону на його відчуження, у тому числі на земельну ділянку площею 3,9537 га, що належить ОСОБА_4

Заява про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована тим, що ОСОБА_4, оскаржуючи судові рішення, намагається уникнути виконання своїх зобов'язань за кредитним договором. Окрім того, ОСОБА_4 здійснюються заходи щодо відчуження майна: передано вищезазначену земельну ділянку в оренду на 30 років з метою утруднити виконання судового рішення та неможливості стягнення заборгованості.

Уточнивши доводи заяви про забезпечення позову, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд накласти арешт на земельну ділянку площею 3,9537 га, що належить ОСОБА_4 та заборонити вчинення будь-яких дій щодо її відчуження.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси у складі судді Колоди Л. Д. від 15 лютого 2018 року заяву ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку площею 3,9537 га, що належить ОСОБА_4 та заборонено вчиняти будь-які дії щодо її відчуження.

Не погодившись з указаним судовим рішенням, представник ОСОБА_4 -ОСОБА_5, подала апеляційну скаргу.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Бондаренка С. І., Ювшина В. І. від 11 квітня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, залишено без задоволення.

УхвалуПридніпровського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2018 року залишено в силі.

До Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у вересні 2018 року надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 його представника - ОСОБА_5, на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 11 квітня 2018 року на оскаржувані судові рішення з пропуском строку, визначеного статтею 390 ЦПК України, на касаційне оскарження, оскільки згідно з штемпелем на конверті подана до Верховного Суду 05 вересня 2018 року.

Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

У заяві про поновлення строку заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки попередня касаційна скарга була подана до Верховного Суду у встановлений законом строк, проте ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2018 року було повернуто вищезазначену касаційну скаргу. При цьому перестали існувати обставини, що стали підставою для повернення касаційної скарги.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, вважаю за можливе його поновити.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 його представник - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просять оскаржувані судові рішення скасувати, провадження у справі закрити.

Касаційна скарга мотивована тим, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Судами не було встановлено факт його ухилення від виконання своїх зобов'язань та не доведено факт, що земельна ділянка може зникнути, що утруднить виконання судового рішення. Окрім того, заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

У пункті 1 частині першій статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, а згідно частини шостої, сьомої статті 153 ЦПК України - про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що предметом цього спору є стягнення заборгованості за кредитним договором, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до реалізації земельної ділянки, внаслідок чого можливе утруднення або неможливе виконання рішення у разі задоволення позовних вимог.

Указане відповідає роз'ясненням, яке надано судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Доводи касаційної скарги про те, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, є безпідставними та спростовуються заявою про забезпечення позову та сукупністю досліджених судом при розгляді цього питання доказів.

Судами встановлено, що з липня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором перебуває на розгляді в судах різних інстанцій, що свідчить про наявність спору між сторонами.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не дослідили належним чином матеріали справи та докази, що були надані, оскільки не було встановлено факту ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх зобов'язань та не доведено факт, що земельна ділянка може зникнути, що утруднить виконання судового рішення, адже земельна ділянка передана в оренду на 30 років, що передбачає не можливість зміни статусу цієї земельної ділянки найближчі 30 років, є безпідставними, оскільки із матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір, а заборона вчиняти дії щодо відчуження земельної ділянки обмежує лише права власника земельної ділянки щодо відчуження майна і не перешкоджає користуванню даної земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_7, згідно уквлаленого договору оренди, а також іншим особам.

Доводи касаційної скарги про неможливість накладення арешту на земельну ділянку з підстав, передбачених статтею 15 ЗК України, статтею 14 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років», є безпідставними, оскільки відповідно до Переліку майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами ( далі - Перелік), який є Додатком до Закону України «Про виконавче провадження», спірна земельна ділянка не відносить до майна, яке включено до даного Переліку.

Інші доводи касаційної скарги, зокрема щодо відсутності спору між сторонами є доводами по суті спору, а оскаржуються судові рішення про забезпечення позову, яким спір по суті не вирішувався.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, якими вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5, про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 та його представнику - ОСОБА_5, строк на касаційне оскарження ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2018 року та постанови Апеляційного суду Черкаської області від 11 квітня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5, на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 11 квітня 2018 року за заявою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про забезпечення позову, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю.В.Черняк