Провадження № 6/127/629/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2018 року м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Іщук Т.П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про затвердження мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при примусовому виконанні рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2017 року в цивільній справі №127/26378/16-ц за позовом ОСОБА_1 до та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 надіслала суду заяву про затвердження мирової угоди, укладеної 22.06.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження № 56620484 при примусовому виконанні рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2017 року в цивільній справі №127/26378/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, за умовами якої ОСОБА_2 передає ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу за договором позики.

В судовому засіданні державний виконавець Куцулима Г.С. при розгляді мирової угоди покладалася на думку суду.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні просили затвердити мирову угоду, надавши суду додаткові докази.

Дослідивши матеріали справи, умови мирової угоди, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2017 року в справі №127/26378/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15.02.2016 року в розмірі 600 000,00 грн.

З примусового виконання цього рішення відкрите виконавче провадження №56620484.

22.06.2018 року сторони виконавчого провадження подали державному виконавцю мирову угоду, відповідно до якої погашення заборгованості в розмірі 600 000,00 грн. здійснюється шляхом передачі у власність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_2

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 30.09.2015 року квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2

ОСОБА_4 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на цю квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 28.09.2015 року.

Як встановлено судом, між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 існує спір щодо вказаної квартири. Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 26.12.2017 року по справі №127/11013/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на ? частку квартири, в задоволенні позову відмовлено. За даними ЄДРСР по справі відкрите касаційне провадження (ухвала від 19.03.2018 року).

Відповідно до довідки про склад сімї від 03.10.2018 року № 59, виданої ОСББ «Садове - 22», ОСОБА_5, ОСОБА_6 (син) та ОСОБА_7 (син) зареєстровані за адресою спірної квартири, власником якої є ОСОБА_2, місце проживання якого також зареєстровано за адресою цієї квартири. За відомостями з цієї довідки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не проживають за цією адресою.

Визначаючись щодо обґрунтованості поданої заяви та відповідності вимогам закону мирової угоди суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронювальних законом інтересів третіх осіб.

Чиним законодавством України передбачена можливість укладення мирової угоди на стадії виконання судового рішення.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

ОСОБА_4 зі статтею 434 ЦПК України мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ. Суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених статтею 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди, якщо умови мирової угоди суперечить закону чи порушують права чи охоронювальні законом інтереси інших осіб, є невиконуваними.

Тобто, однією із підстав для відмови у визнанні мирової угоди на стадії виконавчого провадження є невідповідність мирової угоди закону або порушення прав чи свобод та інших осіб.

Як встановлено судом, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2017 року в справі №127/26378/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15.02.2016 року в розмірі 600 000,00 грн.

Тобто, предметом спору по даній справі є вимоги позивача про повернення грошових коштів, одержаних згідно розписки.

Однак, предметом мирової угоди є, з поміж іншого, передача відповідачем позивачу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_3, що не є предметом спору у справі №127/26378/16-ц та відповідно не є предметом примусового виконання рішення суду та не стосується прав та обовязків цих осіб в рамках виконання рішення суду.

В той же час метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін в даному спорі, тобто матеріально - правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просив ухвалити судове рішення.

Отже, сторони вийшли за межі спору і у разі затвердження судом мирової угоди, укладеної між сторонами виконавчого провадження, фактично відбудеться перехід права власності на нерухоме майно, яке не було предметом судового спору, а тому при її розгляді суд досліджує чи порушені права та інтереси третіх осіб.

За змістом статей 207 та 434 ЦПК України, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди.

Як встановлено судом, в квартирі АДРЕСА_4 зареєстрований та проживає син ОСОБА_8, місце проживання якого з батьком визначено рішенням Органу опіки та піклування (рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 травня 2017 року № 1259). В даній квартирі також зареєстровані, але не проживають ОСОБА_5 та син ОСОБА_9. При цьому, судом не встановлено втрати ними права користування цією квартирою.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» , для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Отже, при наявності права дітей на користування квартирою, при укладені мирової угоди вказаний порядок не дотриманий, дозвіл органу опіки та піклування не отриманий, що свідчить про невідповідність мирової угоди закону.

Крім того в разі затвердження мирової угоди будуть порушені права дітей, адже, із припинення права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів сімї. Сам факт зазначення сторони в її умовах про не порушення прав третіх осіб, при умові не дотримання вказаного вище порядку, не свідчить про дотримання вимог закону та прав дітей.

Таким чином, суд вважає, що мировою угодою, в частині переходу права власності на зазначену вище квартиру порушені права дітей, що є самостійною підставою для відмови у затвердженні мирової угоди.

Суд не здійснював залучення дітей та ОСОБА_10, як законного представника, до участі у справі, оскільки чинним ЦПК України не передбачено вчинення вказаних дій на стадії вирішення питання про затвердження мирової угоди у виконавчому провадженні

Відповідно до ст.207 ЦПК України, суд може відмовити в затвердженні мирової угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що мирова угода, укладена між сторонами виконавчого провадження, за умовами якої передбачено перехід права власності на нерухоме майно, яке не було предметом спору, суперечить закону, порушує права дітей, а тому не може бути затверджена судом.

Керуючись ст.ст. 207, 434 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про затвердження мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при примусовому виконанні рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2017 року в цивільній справі №127/26378/16-ц, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 08.10.2018 року

Суддя: