ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 487/1637/15-ц

провадження № 61-7871св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, подану його представником - адвокатом ОСОБА_6, на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 березня 2016 року, ухвалене у складі судді Андрощука В. В., та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 2 липня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б., Яворської Ж. М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом, уточненим у січні 2016 року, до ОСОБА_5, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (далі - ТДВ «СТ «Домінанта») про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позову зазначив, що 17 грудня 2014 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Chevrolet Epica, номерний знак НОМЕР_1, під його керуванням і автомобіля ВАЗ 21104, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 Причиною події стало порушення Правил дорожнього руху відповідачем, якого притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 124 КУпАП, постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 січня 2015 року.

Позивач зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки Chevrolet Epica, номерний знак НОМЕР_1, зазнав механічних пошкоджень, загальна сума заподіяної йому майнової шкоди складає 118 778,15 гривень.

За таких обставин просив стягнути з ТДВ «СТ «Домінанта», яка застрахувала цивільно-правову відповідальність водія автомобіля ВАЗ 21104, номерний знак НОМЕР_2, передбачене полісом страхове відшкодування у розмірі 50 000 гривень, а з винуватця дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_5 - різницю між сумою страхового відшкодування і фактичним розміром майнової шкоди у сумі 68 778,15 гривень. Також просив відшкодувати понесені судові витрати на проведення автотоварознавчого дослідження, судової експертизи і на правову допомогу.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 березня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з ТДВ «СТ «Домінанта» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 49 000 гривень. Стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнової шкоди 68 778,15 гривень. Стягнено з ТДВ «СТ «Домінанта» і ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у відшкодування судових витрат по 3 202,62 гривень з кожного.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту настання дорожньо-транспортної пригоди з вини водія автомобіля ВАЗ 21104, номерний знак НОМЕР_2, - ОСОБА_5, що є підставою для покладення на нього та на страхову компанію, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність водія цього транспортного засобу, - ТДВ «СТ «Домінанта», відповідальності за майнову шкоду, завдану власнику автомобіля марки Chevrolet Epica, номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 2 липня 2016 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 березня 2016 року змінено в частині розподілу судових витрат. Стягнено з ТДВ «СТ «Домінанта» на користь ОСОБА_4 у відшкодування судових витрат 1 678,20 гривень, а з ОСОБА_5 - 2 317,54 гривень. У іншій частині рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 березня 2016 року залишено без змін.

Змінюючи розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування витрат на правову допомогу не врахував положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та принцип пропорційності такого відшкодування розміру задоволених позовних вимог, пред'явлених до кожного з відповідачів. З висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачів у відшкодування майнової шкоди на користь позивача 118 778,15 гривень (49 000 гривень зі страховика та 68 778,15 гривень - з винуватця дорожньо-транспортної пригоди) апеляційний суд погодився, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з'ясування обставин справи.

У липні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просить рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 березня 2016 року в частині стягнення з нього 68 778,15 гривень і рішення апеляційного суду Миколаївської області від 2 липня 2016 року, яким рішення суду першої інстанції у відповідній частині залишено без змін, скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про стягнення з нього на користь позивача 3 618,70 гривень. Доводів щодо незаконності судових рішень у іншій частині касаційна скарга не містить.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у оскаржуваній частині ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник вважає, що відшкодуванню підлягає пряма майнова шкода, завдана дорожньо-транспортною пригодою, під якою розуміється вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент події із урахуванням фізичного зносу, тобто при визначенні розміру відшкодування необхідно виходити із сум, сплачених при виконанні ремонтних робіт на відповідній станції технічного обслуговування.

Суди попередніх інстанцій, на думку заявника, не звернули увагу на те, що дійсна вартість ремонтних робіт з відновлення автомобіля Chevrolet Epica, номерний знак НОМЕР_1, складає 53 618,70 гривень, тому саме така сума підлягає відшкодуванню на користь позивача.

Вказує, що наявні у справі експертні висновки щодо розміру заподіяної ОСОБА_7 майнової шкоди не можуть покладатися в основу судового рішення, оскільки містять суперечливу інформацію, а зазначений у них розмір майнової шкоди значно перевищує реально сплачені позивачем кошти на проведення ремонтних робіт.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 8 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 грудня 2014 року на вулиці Кірова у місті Миколаєві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Chevrolet Epica, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 і автомобіля ВАЗ 21104, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

Внаслідок події транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 січня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 124 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 21104, номерний знак НОМЕР_2, була застрахована ТДВ «СТ «Домінанта» відповідно до полісу №А1/4215162 від 19 листопада 2014 року. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну, - 50 000 гривень, франшиза - 1 000 гривень.

18 грудня 2014 року ОСОБА_4 повідомив ТДВ «СТ «Домінанта» про дорожньо-транспортну пригоду.

З висновку № 499 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу від 19 серпня 2015 року суди встановили, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Chevrolet Epica, номерний знак НОМЕР_1, станом на грудень 2014 року складає 119 591,60 гривень, а станом на лютий 2015 року - 156 881,57 гривень. Вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Chevrolet Epica, номерний знак НОМЕР_1, станом на грудень 2014 року складає 118 778,15 гривень, а станом на лютий 2015 року - 156 068,12 гривень. Зниження вартості автомобіля лежить в межах 10% від вартості автомобіля та складає на момент дорожньо-транспортної пригоди 17 692,18 гривень.

Суд апеляційної інстанції оцінив пояснення експерта ОСОБА_8, який надав висновок № 499 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу від 19 серпня 2015 року, та встановив, що при зовнішньому візуальному огляді автомобіля марки Chevrolet Epica, номерний знак НОМЕР_1, експерт дійшов висновку про його відновлення, так як автомобіль був здатний до руху і його технічний стан суттєво відрізнявся від стану, який за документами, що є у матеріалах даної справи, він мав після дорожньо-транспортної пригоди. У зв'язку з вказаним ретельний огляд автомобіля на предмет визначення обсягу проведеного ремонту і його повноти експерт не проводив. Висновок про розмір заподіяної власникові шкоди зроблений за обсягом механічних пошкоджень, перелік яких встановлено на підставі порівняльного аналізу актів огляду транспортного засобу і його фотографій після пошкодження.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що фактично за проведення ремонтних робіт у різний період часу ОСОБА_4 сплачено 97 153,90 гривень. Перелік виконаних для відновлення автомобіля марки Chevrolet Epica, номерний знак НОМЕР_1, робіт та придбаних деталей відповідає визначеному у висновку № 499 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу від 19 серпня 2015 року обсягу робіт та необхідних для цього матеріалів (запасних частин).

З листа фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 від 30 грудня 2015 року апеляційний суд встановив, що ремонт автомобіля ОСОБА_4 проведений не у повному обсязі, а саме: не відновлено модуль подушки безпеки пасажира, пасок безпеки водія та пасажира, автомобільну шину (передня ліва, диск колісний (передній лівий). Вартість такого відновлення становить 32 178,78 гривень.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Встановивши, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено належний ОСОБА_4 транспортний засіб, відбулася з вини ОСОБА_5, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування майнової шкоди 68 778,15 гривень, що становить різницю між фактичним розміром шкоди і встановленим полісом обов'язкового страхування лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну.

Визначаючи належну до стягнення суму, суди попередніх інстанцій правильно застосували положення статей 1166, 1192 ЦК України і стягнули з ОСОБА_5 майнову шкоду, розмір якої визначений за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи і узгоджується із розміром фактичних витрат, що понесені на час розгляду справи і можуть бути понесені ОСОБА_4 для повного відновлення належного йому транспортного засобу.

Доводи заявника про те, що відшкодуванню підлягає пряма майнова шкода, яка визначається розміром фактично понесених ОСОБА_4 витрат і складає 53 618,70 гривень, відхиляються касаційним судом.

Судами попередніх інстанцій з поданих сторонами доказів встановлено, що на час розгляду справи позивач частково відновив транспортний засіб, провівши ремонтні роботи на суму 97 153,90 гривень; для повного відновлення транспортного засобу необхідно здійснити роботи і придбати деталі на додаткову суму 32 178,78 гривень. Перелік фактично виконаних відновлювальних робіт і замінених деталей узгоджується із переліком робіт і деталей, визначеним у висновку № 499 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу від 19 серпня 2015 року.

За таких обставин, оскільки ремонт транспортного засобу у повному обсязі не проведений, касаційний суд вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про визначення розміру завданої позивачу майнової шкоди на підставі висновку № 499 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу від 19 серпня 2015 року, згідно з яким станом на грудень 2014 року така шкода складала 118 778,15 гривень.

Твердження заявника про те, що ремонт транспортного засобу проведено у повному обсязі у січні 2015 року на загальну суму 53 618,70 гривень є помилковим, оскільки судами першої і апеляційної інстанції із посиланням на наявні у справі докази встановлено, що станом на час проведення судової автотоварознавчої експертизи автомобіль Chevrolet Epica, номерний знак НОМЕР_1, відновлений частково і в подальшому позивачем витрачалися додаткові кошти для його ремонту, який на час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції повністю не проведений.

Посилання заявника на те, що повне відновлення автомобіля підтверджується змістом висновку № 499 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу від 19 серпня 2015 року безпідставні, так як з пояснень експерта ОСОБА_8, який підписав даний висновок, суд апеляційної інстанції встановив, що на час огляду транспортного засобу його відновлено до стану, який надає можливість використовувати його за призначенням, проте обстеження на предмет визначення повноти і достатності проведеного ремонту експерт не проводив.

Фактично доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до переоцінки наявних у справі доказів і заперечень проти встановлених судами першої і апеляційної інстанцій обставин, що не відноситься до повноважень касаційного суду відповідно до статті 400 ЦПК України.

Порушень апеляційним судом цивільного процесуального законодавства у зв'язку із прийняттям і оцінкою нових доказів касаційний суд не встановив, оскільки у судовому рішенні судом апеляційної інстанції відповідно до вимог частини другої статті 303 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, належно обґрунтовано підстави прийняття і дослідження нових доказів, неподання яких до суду першої інстанції зумовлено поважними причинами.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень, оскільки суди першої і апеляційної інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення в частині стягнення із ОСОБА_5 грошового відшкодування майнової шкоди з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Україниє підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції у незміненій апеляційним судом частині і рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог, пред'явлених до ОСОБА_5, без змін.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 2 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог, пред'явлених ОСОБА_4 до ТДВ «СТ «Домінанта», ОСОБА_5 не оскаржує, тому судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій у цій частині касаційним судом не переглядаються.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану його представником - адвокатом ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 2 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог, пред'явлених ОСОБА_4 до ОСОБА_5, залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов В. А. Стрільчук