Справа № 308/1231/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Шепетко І.О.,

за участі секретаря Бота О.І., Пассер М.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Жарського І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №8804, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 11.09.2017 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, 22.02.2006 між ним та відповідачем було укладено кредитний договір №6123 card, згідно якого банк зобов'язався надати позивачу кредит в розмірі 2200,00 доларів США, а позивач зобов'язався повернути суму кредиту разом з відсотками до 22 лютого 2008 року.

В кінці січня 2018 року позивач отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 січня 2018 року ВП №55553228, згідно якої Державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Дупин В.М. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №8804 від 11 вересня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості в розмірі 155581,79 грн. Як стало відомо, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, 11 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, реєстровий №8804, яким запропоновано стягнути з позивача суму заборгованості за кредитним договором №6123 card від 22 лютого 2006 року в розмірі 152 581,79 грн., а також витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису в сумі 3000,00 грн.

Вважає, що такий напис вчинений з грубим порушенням вимог закону і повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню з тих підстав, що такий вчинено більше ніж через три роки після настання кінцевого терміну погашення кредиту. Крім того, й сам розмір заборгованості є спірним, оскільки кредит надавався в розмірі 2 200 доларів США, однак в розрахунку, наданому банком, тіло кредиту вже складає 3 500 доларів США, а відтак, у виписці по рахунку вказані недостовірні відомості, що також свідчить про те, що заборгованість не може вважатися безспірною.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з наведених в позові підстав, просив задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Надав відзив на позов, в якому зазначив, що статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємством, установами та організаціями - не більше одного року.

Постановою Кабінету міністрів України №1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» пунктом 1 визначено - нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально-посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Крім того, Главою 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Зокрема п.1.1 Глави 16 Інструкції зазначає, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно з п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги не минуло не більше трьох років. Якщо до вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлений інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 286 зазначеної інструкції встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Тому вважає, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015, справа №6-158цс15.

Крім того, зазначив, що позивачем не надано доказів того, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом були на розгляді в судах будь-які спори щодо суми заборгованості по даних зобов'язаннях. Також позивачем не доведено наявність порушеного свого права.

У судове засідання приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності.

За клопотанням представника позивача, ухвалою суду 19.07.2018 у ПАТ КБ «Приватбанк» було витребувано копії завірених документів, на підставі яких приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис. Однак, ухвала суду залишилася без виконання, по причинам суду невідомим. Представник позивача просив продовжити розгляд справи на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 22.02.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 6123 card , відповідно до умов якого позивач отримав кредитні кошти у розмірі 2 200,00 доларів США на строк до 22.02.2008 року. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 26,00 % річних на суму залишку заборгованості за Кредитом.

11 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8804, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 5 891,09 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.07.2017 становить 152 581,79 грн. Строк за який проводиться стягнення - одинадцять років п'ять місяців вісім днів, з 22.02.2006 року по 30.07.2017 року.

16.01.2018 Державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Дупин Віталієм Михайловичем відкрито виконавче провадження за виконавчим написом №8804 виданого 11.09.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 155 581,79 грн.

Так, відповідно до ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1, 3.3. глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (п.п. 3.2, 3.5 глави 16 Порядку).

Згідно з п. 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» вище зазначеного Переліку, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що однією з об'єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред'явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з'ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Згідно з ст. 12 та ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи відповідача про те, що безспірність заборгованості підтверджена належними доказами, не можуть бути взяті до уваги, враховуючи наступне.

Як зазначалось вище, нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Відповідно до п. 3.4 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Із заявою про вчинення виконавчого напису ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до нотаріуса 11 вересня 2017 року. З копій кредитного договору вбачається, що кредит надано на строк до 22.02.2008 року. Відповідачем при поданні заяви про вчинення виконавчого напису ставилась вимога про стягнення коштів за кредитним договором, за період з 22.02.2006 року по 30.07.2017 року, що становить 11 років 5 місяців 8 днів, а отже, виконавчий напис від 11 вересня 2017 року, у порушення ст. 88 Закону України «Про нотаріат», було вчинено після спливу трирічного строку з дня виникнення права вимоги.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про відсутність у приватного нотаріуса законних підстав для посвідчення виконавчого напису та про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання про судові витрати та стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

На підставі та керуючись ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 13, 76, 89, 265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис №8804 від 11.09.2017 р., вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості в розмірі 155 581,79 грн. - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ - 14360570), Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни (місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Центральна, буд.6/9) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП - НОМЕР_1) судові витрати у розмірі по 528,60 грн. (п'ятсот двадцять вісім гривень шістдесят копійок) з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 02.10.2018 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду І.О. Шепетко