ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» грудня 2018 року

м. Харків

справа № 638/11446/17-ц

провадження № 22ц/818/150/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Харківобленерго»,

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_4,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 липня 2018 року в складі судді Аркатової К.В.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року Акціонерне товариство «Харківобленерго» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за спожиту електричну енергію.

Позовна заява мотивована тим, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2017 року судовий наказ № 638/449/17-ц, виданий Дзержинським районним судом м. Харкова 15 лютого 2017 року за заявою Акціонерного товариства «Харківобленерго» про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 07 липня 2015 року по 01 січня 2017 року в розмірі 5110,12 грн. зі споживача ОСОБА_1 скасовано.

Зазначив, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 мешкають за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг, які надає Акціонерне товариство «Харківобленерго». Особовий рахунок № 3086250 відкрито на імя ОСОБА_1

Вказав, що відповідачі фактично споживають надані послуги, однак систематично нехтують встановленим законом обовязком щодо оплати комунальних послуг, у добровільному порядку вимоги Правил не виконують, внаслідок чого у них утворилась заборгованість, яка станом на 01 січня 2017 року за період з 07 липня 2015 року по 01 січня 2017 року становить 5110,12 грн.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» суму заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 07 липня 2015 року по 01 січня 2017 року в розмірі 5110,12 грн., стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» суму судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 липня 2018 року, в якому ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2018 року виправлено описку, позовні вимоги Акціонерного товариства «Харківобленерго» - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 07 липня 2015 року по 01 січня 2017 року в розмірі 5110,12 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 800,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, в яких просили рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 вважали, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що внаслідок систематичних порушень умов охорони праці з вини керівництва Харківського заводу «Електроапаратури», де ОСОБА_1 працювала з 26 липня 1972 року до 08 лютого 1995 року та керівників медичних органів, закладів охорони здоровя, які повинні були забезпечити надання необхідної медичної допомоги, але не забезпечили її надання, ОСОБА_1 пропрацювавши на одному підприємстві більше 22 років з агресивними хімічними чинниками, почала часто, тривало і тяжко хворіти; що з метою уникнення відповідальності за невиконання необхідної медичної допомоги та у звязку з тим, що вони відмовились оплачувати будь-які витрати на діагнастично - лікувальні заходи, медичні працівники систематично і повсюдно створювали їм штучні перешкоди при їхніх намаганнях відновити порушені конституційні права ОСОБА_1 на охорону здоровя та соціальний захист; що ненадання належної медичної допомоги ОСОБА_1 та систематичне примушування до оплати вартості медичної допомоги призвели до руйнування її здоровя та неможливості забезпечити себе і сім`ю необхідними для достойного існування фінансовими ресурсами; що внаслідок їхньої багаторічної правозахисної діяльності та боротьби проти порушень медиками конституційних прав громадян на охорону здоровя, на звернення, на інформацію, норм і правил надання медичної допомоги, норм медичної етики і деонтології керівники та співробітники органів і закладів охорони здоровя почали переслідувати членів їхньої сім`ї шляхом перешкоджання їм у наданні медичної допомоги, приховування наявних у них захворювань, їх ступеня чи стадії, не проведення їм необхідних медичних обстежень або фальшування їх результатів, не проведення їм необхідного лікування, систематичного створення їм спротиву та конфліктних ситуацій, відмов у наданні медичної інформації, яка необхідна була їм для прийняття обґрунтованих рішень щодо максимально можливого відновлення та збереження здоровя; що ОСОБА_2 впродовж багатьох років внаслідок системної корупції в державі не може оформити пенсію і не має доходу, з цієї ж причини вони не можуть оформити субсидію; що офіційний прожитковий мінімум не відповідає фактичному стану речей.

ОСОБА_4 зазначив, що він також проживає в цій квартирі, але позивач умисно не вказав його в позові, як відповідача; що в лоджії своєї кімнати за допомогою програми Ultimate electromagnetic field detector та його мобільного телефону, він виявляє електромагнітне поле щільністю потоку енергії 3,3 мкВт/см2, що в десять разів більше щільності електромагнітних полів, виявлених санітарно-епідеміологічною службою раніше в його кімнаті, що свідчить про роботу на лоджії або у вентиляційній шахті біля неї в квартирі Петрових радіоелектронного пристрою, за допомогою якого йому спричиняється шкода; що за інформацією технічної підтримки групи компаній під торгівельною маркою «Тріолан» айпі адреса на лінії їх інтернет підключення переховувалась, що свідчить про здійснення протиправних дій з її використанням; що можливо в квартирах №№ 125, 126, 127, 128 маються підключення до внутрішньодомових мереж або електромереж сусідів, що впливає на якість наданої послуги.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Яцина В.Б. від 25 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишено без руху та апелянтам надано строк 10 днів для надання заяви про поновлення строку з зазначенням інших поважних причин пропуску та наданням відповідних доказів щодо цього з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Яцина В.Б. від 25 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху для надання виправленої апеляційної скарги.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 452/2017 постановлено ліквідувати Апеляційний суд Харківської області та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

На підставі Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 судді, які здійснювали правосуддя в Апеляційному суді Харківської області переведені до новоутвореного Харківського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року повідомлення про початок роботи Харківського апеляційного суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940).

03 жовтня 2018 року справу передано до Харківського апеляційного суду.

05 жовтня 2018 року за допомогою автоматизованого розподілу справ між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ ОСОБА_5 розподілено цивільну справу № 638/11446/17-ц (22ц/818/150/18) за позовом Акціонерного товариства «Харківобленерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за спожиту електричну енергію.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 жовтгя 2018 року в складі судді Бурлака І.В. апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишено без руху для сплати судового збору в розмірі 2400,00 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 листопада 2018 року в складі судді Бурлака І.В. звільнено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3В від сплати судового збору та відкрито апеляційне провадження у справі за їх апеляційною скаргою.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 листопада 2018 року в складі суддів Бурлака І.В., Маміної О.В., Яцини В.Б. справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року в складі суддів Бурлака І.В., Маміної О.В., Яцини В.Б. справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та апеляційні скарги об'єднано в одне провадження.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року та 18 грудня 2018 року в складі суддів Бурлака І.В., Маміної О.В., Яцини В.Б. клопотання ОСОБА_4 про розгляд справи за участю сторін - залишено без задоволення.

19 листопада 2018 року та 21 грудня 2018 року від Акціонерного товариства «Харківобленерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство вважав, що рішення суду є законним, а апеляційну скаргу необгрунтованою. При цьому зазначив, що за спірний період оплата вартості фактично спожитої електричної енергії не здійснювалась, та будь хто з відповідачів до енергопостачальника із відповідними заявами про укладання графіку погашення заборгованості не звертався; що між сторонами склалися фактичні договірні відносини на підставі вчинення взаємних конклюдентних дій, які полягали у підключенні до електромережі квартири та відкриття особового рахунку.

Клопотання ОСОБА_4 залишені без задоволення на підставі статті 367 ЦПК України.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія мотивовано тим, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та є споживачами послуг, які надає Акціонерне товариство «Харківобленерго». На імя ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № 3086250.

З довідки, яка надана Акціонерним товариством «Харківобленерго» вбачається, що заборгованість за особовим рахунком № 3086250 за період з 07 липня 2015 року по 01 січня 2017 року становить 5110,12 грн.

15 лютого 2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» за період з 07 липня 2015 року по 01 січня 2017 року в розмірі 5110,12 грн. та судовий збір в розмірі 800,00 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2017 року судовий наказ від 15 лютого 2017 року скасовано.

Як убачається з преамбули, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає лише основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

За визначенням, наданим у статті 1 цього Закону, житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (стаття 3).

Відповідно до статей 67, 162 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію тощо) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, статтями 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електроенергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року, Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року за № 562.

Відповідно до пункту 42 Правил користування електричною енергією для населення, споживачі електричної енергії зобов'язані: дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору, забезпечувати технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів, забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку в квартирі або на іншому об'єкті споживача, оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та ПКЕЕН, надавати розрахункові документи на вимогу представників енергопостачальника для перевірки правильності оплати та відповідності записів у них показанням приладу обліку та інше.

Пунктом 19 Правил передбачено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку.

Постачання фізичним особам електроенергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією.

Підключення електроенергії за заявою наймача (власника квартири) і відкриття особового рахунку слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику» та Правилами.

Виходячи з положень статей 6, 526, 626-631 ЦК України укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У частині четвертій статті 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачається, що споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил користування електроенергією, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати сплати грошей за надані послуги.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 є споживачами послуг, які надає Акціонерне товариство «Харківобленерго».

Проте, свої зобовязання щодо сплати за спожиту електроенергію не виконують, у звязку з чим виникла заборгованість, яка за період з 07 липня 2015 року по 01 січня 2017 року складає 5110,12 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 користувалися наданими послугами, які надає Акціонерне товариство «Харківобленерго», але не сплачували за них, у звязку з чим виникла заборгованість, вона підлягає стягненню на користь товариства.

Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року із змінами та доповненнями передбачено, що коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні у таких випадках визначається його власником і обов'язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст.156 ЖК України).

Враховуючи, що особовий рахунок відкрито на імя ОСОБА_1, тобто фактичні договірні відносини склались між Акціонерним товариством «Харківобленерго» та ОСОБА_1, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що заборгованість за спожиту електроенергію необхідно стягнути тільки з ОСОБА_1

Твердження ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 щодо того, що внаслідок систематичних порушень умов охорони праці з вини керівництва Харківського заводу «Електроапаратури», де ОСОБА_1 працювала з 26 липня 1972 року до 08 лютого 1995 року та керівників медичних органів, закладів охорони здоровя, які повинні були забезпечити надання необхідної медичної допомоги, але не забезпечили її надання, ОСОБА_1 пропрацювавши на одному підприємстві більше 22 років з агресивними хімічними чинниками, почала часто, тривало і тяжко хворіти; що з метою уникнення відповідальності за невиконання необхідної медичної допомоги та у звязку з тим, що вони відмовились оплачувати будь-які витрати на діагнастично - лікувальні заходи, медичні працівники систематично і повсюдно створювали їм штучні перешкоди при їхніх намаганнях відновити порушені конституційні права ОСОБА_1 на охорону здоровя та соціальний захист; що ненадання належної медичної допомоги ОСОБА_1 та систематичне примушування до оплати вартості медичної допомоги призвели до руйнування її здоровя та неможливості забезпечити себе і сім`ю необхідними для достойного існування фінансовими ресурсами; що внаслідок їхньої багаторічної правозахисної діяльності та боротьби проти порушень медиками конституційних прав громадян на охорону здоровя, на звернення, на інформацію, норм і правил надання медичної допомоги, норм медичної етики і деонтології керівники та співробітники органів і закладів охорони здоровя почали переслідувати членів їхньої сім`ї шляхом перешкоджання їм у наданні медичної допомоги, приховування наявних у них захворювань, їх ступеня чи стадії, не проведення їм необхідних медичних обстежень або фальшування їх результатів, не проведення їм необхідного лікування, систематичного створення їм спротиву та конфліктних ситуацій, відмов у наданні медичної інформації, яка необхідна була їм для прийняття обґрунтованих рішень щодо максимально можливого відновлення та збереження здоровя; що ОСОБА_2 впродовж багатьох років внаслідок системної корупції в державі не може оформити пенсію і не має доходу, з цієї ж причини вони не можуть оформити субсидію; що офіційний прожитковий мінімум не відповідає фактичному стану речей, у звязку з чим необхідно задовольнити апеляційну скаргу не можуть бути підставами для скасування рішення, оскільки довготривала хвороба, неплатоспроможність не позбавляє відповідачів обовязку здійснювати оплату за послуги, які вони отримують.

Вимоги, викладені ОСОБА_4 в апеляційній скарзі щодо того, що він також проживає в цій квартирі, але позивач умисно не вказав його в позові, як відповідача; що в лоджії своєї кімнати за допомогою програми Ultimate electromagnetic field detector та його мобільного телефону, він виявляє електромагнітне поле щільністю потоку енергії 3,3 мкВт/см2, що в десять разів більше щільності електромагнітних полів, виявлених санітарно-епідеміологічною службою раніше в його кімнаті, що свідчить про роботу на лоджії або у вентиляційній шахті біля неї в квартирі Петрових радіоелектронного пристрою, за допомогою якого йому спричиняється шкода; що за інформацією технічної підтримки групи компаній під торгівельною маркою «Тріолан» айпі адреса на лінії їх інтернет підключення переховувалась, що свідчить про здійснення протиправних дій з її використанням; що можливо в квартирах №№ 125, 126, 127, 128 маються підключення до внутрішньодомових мереж або електромереж сусідів, що впливає на якість наданої послуги не були предметом розгляду в суді першої інстанції і не можуть переглядатися в суді апеляційної інстанції відповідно до частини 6 статті 367 ЦПК України.

Таким чином, оскільки судове рішення переглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг, судова колегія визнає, що рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду без змін.

Доводи апеляційних скарг зводяться фактично до переоцінки доказів, що не спростовують висновки суду та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В.Кісь

ОСОБА_6

Повний текст постанови складено 27 грудня 2018 року.