ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/744/18 Справа № 215/146/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдова А.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Чубіна А.В.,

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року, яка постановлена суддею Лиходєдовим А.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,в обґрунтування якого позивачем зазначено, що ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 23.10.2013 року у справі № 215/33/13-ц, була визнана та затверджена мирова угода від 01.10.2013 року між нею та відповідачем ОСОБА_2

Відповідно до умов мирової угоди, ОСОБА_2 взяв на себе зобовязання добровільно, в строк що не перевищує 20 календарних місяців, тобто до 01.06.2015 року, погасити заборгованість в розмірі 1150 доларів США. Але свої зобовязання за мировою угодою ОСОБА_2 не виконав. Постановою від 05.08.2015 року державним виконавцем Тернівського ВДВС КМУЮ їй було відмовлено у прийнятті до примусового виконання ухвали від 23.10.2013 року Тернівського районного суду про затвердження мирової угоди.

Уточнивши 07.12.2017 року позовні вимоги, позивач, у звязку з невиконанням відповідачем умов мирової угоди, просила суд стягнути з ОСОБА_2 залишок боргу в розмірі 1012,25 доларів США, що еквівалентно 27440,38 грн., що залишився після часткового виконання договору займу в розмірі 1150 доларів США, оскільки відповідачем по справі було сплачено позивачу 137,44 доларів США.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України з тих підстав, що сторони по справі уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач ОСОБА_2 не виконав умови мирової угоди, заборгованість не погасив та відповідно до ст. 625 ЦПК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, в той час як вона має право звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобовязання не виконується.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3, які, кожна окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 19 січня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та просила суд стягнути з ОСОБА_2 залишок боргу в розмірі - 25127,50 грн., що залишився після часткового виконання договору займу в розмірі 1150 доларів США та 3% річних в розмірі 190,01 грн.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 23.10.2013 року у справі № 215/33/13-ц, була визнана та затверджена мирова угода від 01.10.2013 року між нею та відповідачем ОСОБА_2

Відповідно до умов мирової угоди, ОСОБА_2 взяв на себе зобовязання добровільно, в строк що не перевищує 20 календарних місяців, тобто до 01.06.2015 року, погасити заборгованість в розмірі 1150 доларів США.

Але свої зобовязання за мировою угодою ОСОБА_2 не виконав.

Постановою від 05.08.2015 року державним виконавцем Тернівського ВДВС КМУЮ їй було відмовлено у прийнятті до примусового виконання ухвали від 23.10.2013 року Тернівського районного суду про затвердження мирової угоди.

У звязку з невиконанням відповідачем умов мирової угоди позивач звернулась до суду з даним позовом.

Уточнивши 07 грудня 2017 року свої позовні вимоги ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 залишок боргу в розмірі 1012,25 доларів США, що еквівалентно 27440,38 грн., що залишився після часткового виконання договору займу в розмірі 1150 доларів США, оскільки відповідачем по справі було сплачено позивачу 137,44 доларів США.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження, суд першої інстанції виходив з того, що є рішення суду, яке набрало законної сили і постановлене з приводу спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоди сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

За своєю правовою природою мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах погоджених сторонами та є завершенням судового провадження, свідчить про врегулювання судового спору між сторонами.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, в редакції 2004 року, ст. 13 ЦПК України, в редакції 2017 року, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У разі ухилення однієї із сторін від виконання мирової угоди, інша сторона має право звернутись до суду на загальних підставах з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Верховний Суд України у Постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-274цс15 висловив правовий висновок, відповідно до якого у разі невиконання однією зі сторін зобовязань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Як встановлено судом, ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 жовтня 2013 року визнано та затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 відповідно до якої ОСОБА_2 взяв на себе зобовязання добровільно, в строк що не перевищує 20 календарних місяців, тобто до 01.06.2015 року, погасити заборгованість в розмірі 1150 доларів США.

Згідно із статтями 11, 202 ЦК України затверджена судом мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства, має бути виконаний за правилами статей 509, 525, 526 ЦК України. Однак, такий правочин має і свої особливості, повязані з процедурою його укладення та затвердження, що також свідчить про необхідність дотримання процесуальних норм, які регулюють порядок затвердження мирової угоди судом.

Отже, мирова угода є двостороннім волевиявленням, спрямована на врегулювання спору шляхом взаємних поступок. Мирова угода укладається сторонами (позивачем і відповідачем) і може стосуватися лише прав та обов 'язків сторін та предмета позову.

На підставі пункту 5 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона прийнята судом.

Таким чином, сторони остаточно вирішили припинити спір між ними у спосіб укладення мирової угоди, усі умови якої були ними узгоджені, що свідчить не лише про завершення процедури судового розгляду спору, а і про вирішення та узгодження між ними усіх спірних питань.

Цивільним процесуальним законом не передбачено у межах цього судового провадження відновлення між сторонами спору, який вже вирішено судом.

У разі виникнення нового спору між сторонами після закриття провадження у справі, такий належить розглядати на загальних підставах, відповідно до вимог ЦПК України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів влади, підприємств, установ, організацій, посадових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Припинення судового спору між сторонами у спосіб укладення мирової угоди, за умови його затвердження судом шляхом постановлення ухвали із закриттям провадження у справі, не передбачає права сторони змінювати правовідношення шляхом зобовязання внесення змін до мирової угоди та виключає можливість у подальшому в судовому порядку змінювати мирову угоду шляхом ухвалення іншого судового рішення про внесення змін до раніше затвердженої мирової угоди.

Згідно із статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязується вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматись від певної дії, а друга сторона має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Положеннями статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Системний аналіз норм цивільного процесуального закону, які регулюють укладення мирової угоди, дає змогу дійти висновку, що у разі невиконання однією зі сторін зобовязань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Аналогічний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6274цс15.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_2 не виконав умови мирової угоди, заборгованість не погасив, тому вона має право звернутися до суду за захистом свого права, не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки в даному випадку невиконання однією зі сторін зобовязань за умовами мирової угоди не є підставою для повторного звернення з аналогічним позовом, натомість, інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Також не можуть бути підставою для скасування ухвали суду доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до ст. 625 ЦПК України відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, оскільки, відповідно до уточненої позовної заяви від 07.12.2017 року позивач просила стягнути з відповідача залишок боргу в розмірі 1012,25 доларів США, що еквівалентно 27440,38 грн., що залишився після часткового виконання договору займу в розмірі 1150 доларів США, оскільки відповідачем по справі було сплачено позивачу 137,44 доларів США, інших позовних вимог не заявлено.

Слід зауважити, що закриття провадження по даній справі не позбавляє позивача права на звернення, в порядку ст. 625 ЦК України, з позовом до відповідача у звязку з невиконанням відповідачем грошового зобовязання, в якому будуть викладені інші підстави для задоволення позову, який буде відповідати діючим нормам ЦПК України та не позбавляє її права доступу до правосуддя.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,377,381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: