Справа № 206/2875/18
Провадження № 2/206/968/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Стахів О.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Пастернак В.В.

третіх осіб, які не заявляють самостійні

вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України Дніпропетровської області, Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності, -

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач з 1988 року по теперішній час проживає у квартирі АДРЕСА_1 (далі - квартира). Вказана квартира була отримана батьком позивача ОСОБА_4, який працював на посаді зварювальника в ВАТ «Мостобуд» містобудівельний загін № 12. Ордер для вселення, проживання у квартирі, в якому зазначена позивач, було передано коменданту, який здійснював реєстрацію осіб та обслуговував будинки. Далі ВАТ «Мостобуд» було реорганізовано, будь-яких документів по квартирі не збереглось. В той же час, більшість працівників, які також отримали квартири ще під час дії заводу їх приватизували. Будучи членом родини ОСОБА_4, позивач постійно вкладає грошові кошти в покращення та ремонт квартири. У зв'язку із чим, позивач бажала скористатись правом на приватизацію вказаної квартири, про що не заперечували її батьки. Крім того, в зв'язку із тим, що за документами ніхто із членів родини позивача не має на неї права власності ПАО «Дніпрогаз» відмовляється укладати договір на газопостачання та виконувати будь-які роботи. В той же час, як виявилось в ході численної переписки з міською радою, вказана квартира не входить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпра на балансі комунальних підприємств, які підпорядковані Департаменту не перебуває, тому законних підстав для передачі квартири у власність шляхом приватизації не має. Виходячи з вищевикладеного, посилаючись на ст. ст. 344, 345, 392 ЦК України позивач просила визнати за нею право власності на квартиру (а.с. 43-45).

Не погоджуючись із заявленою вимогою, представником Регіонального відділення Фонду державного майна України Дніпропетровської області на електронну адресу суду було направлено відзив, який обґрунтовано таким. ВАТ «Мостобуд» було створено шляхом перетворення державного містобудівельного тресту «Мостобуд» у відкрите акціонерне товариство згідно з наказом Фонду державного майна України № 43-АТ від 08.09.1993. Після чого, житлові будинки, в тому числі № 33 по вулиці Масивній у місті Дніпрі, разом із документацією, актом приймання - передачі були передані з балансу «Мостозагону № 12 ВАТ «Мостобуд» на баланс Об'єднання співвласників багатоквартирних будинків «Мостовик», в свою чергу, ВАТ «Мостобуд» було повідомлено відповідача про прийняте управлінське рішення щодо передачі до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра, в тому числі, вказаного вище будинку. В наступному, регіональне відділення звернулось до Дніпровської міської ради з проханням розглянути на сесії щодо питання прийняття житлових будинків до комунальної власності територіальної громади міста та до керівника ОСББ «Мостовик» щодо проведення роботи по підготовці документів та умов передачі до комунальної власності міста житлових будинків на що, управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради повідомило про готовність прийняття таки житлових будинків при наданні необхідного пакету документів (а.с. 78-81).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

15.06.2018 відкрито провадження у справі.

14.08.2018 на адресу суду зі сторони відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

15.08.2018 Дніпровську міську раду було залучено до участі у справі в якості співвідповідача.

Під час розгляду справи судом розглянуто клопотання/заяви, заслухано пояснення та заперечення сторін та їх представників, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

15.08.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_5, виданого 05.11.1981 (а.с. 8).

Згідно копії трудової книжки НОМЕР_6, ОСОБА_4 знаходився у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Мостобуд» Мостобудівльний загін № 12 з 1982 року по 1994 рік (а.с. 16-18).

ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с. 65).

Відповідно до довідки № 14795 від 01.12.2017, КП «ДМБТІ» ДОР було повідомлено, що державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 ні за ким не проводилась (а.с. 21).

25.06.2018 за вих. № 25/06-18-7 ПАТ «Мостобуд» «Мостобудівельний загін № 12» на запит адвоката, було повідомлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 не перебуває на балансі Мостозагону № 12 ПАТ «Мостобуд», щодо підтвердження виділення квартири № 8, у вказаному житловому будинку, працівнику ОСОБА_4, на даний час залишилась лише Книга для обліку громадян, взятих на чергу для отримання житлової площі (а.с. 59).

13.11.2015 наказом № 1568 РВ ФДМ по місту Києву ФДМ України було прийнято управлінське рішення про передачу житлових будинків, в тому числі, житлового будинку АДРЕСА_1 в комунальну власність територіальної громади м. Дніпропетровська.

Вказаним рішенням було зобов'язано відділ приватизації, управління державним майном та корпоративними правами держави повідомити про управлінське рішення: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та об'єднання співвласників багатоквартирних будинків «Мостовик»; РВ ФДМ України по Дніпропетровській області після передачі житлових будинків в комунальну власність територіальної громади м. Дніпропетровська надати РВ ФДМ України документи підтверджуючі реалізацію управлінського рішення про передачу житлових будинків; відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами держави на підставі отриманих документів, підтверджуючих передачу державного майна в комунальну власність, а саме: рішення сесії, акта примання - передачі тощо, внести відповідні відомості до ІПС «ЕТАП-майно» (а.с. 104-105).

Згідно відповіді Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № Б-378/1 від 05.06.2018, складної на заяву ОСОБА_1, спірна квартира не входить до складу комунальної власності територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради, а відтак Департамент не має законних підстав щодо передачі заявнику та членам її сім'ї, шляхом приватизації, вказаної квартири (а.с. 47).

Під час розгляду скарги ОСОБА_1, Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради було вказано, що будинок АДРЕСА_1 не входить до складу комунальної власності територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради та на балансі комунальних підприємств, які підпорядковані Департаменту не перебуває. Запропоновано звернутись до власника будинку (а.с. 48).

Головою правління ОСББ «Південний оазіс» ОСОБА_8, згідно відповіді на адвокатський запит, було повідомлено, що до складу ОСББ «Південний оазіс» входить, в тому числі, жилий будинок АДРЕСА_1, при цьому вказаний будинок є комунальною власністю, який наказом № 1568 РВ ФДУ по місту Києву від 13.11.2015 передано територіальній громаді м. Дніпропетровська, тобто на теперішній час Дніпровській міській раді (а.с. 84).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

За нормами ЦК України підставами виникнення (набуття) права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини.

Згідно з ст. 345 ЦК України до первинного способу набуття права власності належать, окрім інших, приватизація державного майна та майна, що перебуває у комунальній власності.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Умови і порядок набуття фізичними та юридичними особами у власність майна в результаті приватизації регулюються Законами, в тому числі, «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», іншими законодавчими та нормативно-правовими актами. Діють ці норми окремо від загальних норм цивільного законодавства про виникнення права власності і лише у випадку, коли законами та іншими нормативними актами про приватизацію окремі відношення не врегульовані, застосовуються відповідні норми ЦК України.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності « № 20 від 22.12.1995 судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про передачу в приватну власність майна, яке за законом підлягає відчуженню громадянину (зокрема: відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» підлягають передачі сім'ям наймачів квартир (будинку) та належні до них господарські споруди і приміщення). Судами розглядаються й інші позови, пов'язані з охороною права приватної власності. Відповідні положення щодо захисту права приватної власності поширюються також і на особу, яка хоча не є власником, але володіє майном з підстав, передбачених законом чи договором.

Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Як встановлено статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у гуртожитках та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно ч. 3 ст. 41 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» рішення щодо передачі об'єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об'єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за згодою районних або обласних рад.

При цьому, частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципі народовладдя, законності, гласності, колегіальності.

Згідно з вимогами ст. 59 вказаного Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими для виконання на відповідній території згідно ст. 144 Конституції України.

Таким чином, під відповідною «згодою», передбаченою ч. 3 ст. 41 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» мається на увазі саме рішення прийняте міською радою.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» передбачає, що передача об'єктів здійснюється комісією з питань передачі об'єктів, до складу якої входять представники виконавчих органів відповідних рад, місцевих органів виконавчої влади, органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій, фінансових органів, підприємств, трудових колективів підприємств, майно яких підлягає передачі.

Частинами 5 та 6 ст. 7 даного закону визначено, що передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акта

приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України. Право власності на об'єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права.

Відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку) житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Отже, з'ясувавши зміст спірних правовідносин, що склались між позивачем та відповідачами, з урахування вищевикладених норм суд вважає, що вимоги позивача за даних обставин, задоволенню не підлягають.

Мотивами вказаного висновку слугує те, що на дату ухвалення даного рішення судом, спірна квартира не набула статусу комунальної власності, оскільки перехід об'єктів права у комунальну власність передбачає собою окрему процедуру таку як: надання згоди міської ради у формі рішення, створення комісії з питань передачі об'єктів та складення відповідних акту актів-приймання майна у комунальну власність.

Відсутність хоча б однієї із вказаних дій свідчить про те, що майно не набуло статусу комунального.

Суду не було надано доказів дотримання вимог вказаної процедури, передбаченої законом, як і виконання управлінського рішення, яким також, було зобов'язано на підставіпідтверджуючих передачу державного майна в комунальну власність документів, а саме: рішення сесії, акта примання - передачі тощо, внести записи у відповідну систему, а відтак, вимоги позивача до міської ради щодо визнання за нею права власності на спірну квартиру не можуть бути задоволені з огляду на те, що вказана квартира у власності Дніпровської міської ради не перебуває.

В той же час, суд звертає увагу на зазначене вище управлінське рішення, прийняте згідно наказу від 13.11.2015 № 1568 РВ ФДМ по місту Києву ФДМ України про передачу житлових будинків, в тому числі, житлового будинку АДРЕСА_1, яке станом на дату ухвалення рішення судом у даній цивільній праві не оскаржено, є чинним та є таким, що підлягає виконанню.

Окрім того, судом під час розгляду даної справи не встановлено, що Регіональним відділенням Фонду державного майна України Дніпропетровської області були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких позивач звернулася до суду, оскільки даним відповідачем не приймалось рішення про відмову у приватизації квартири, тощо, як з підстав відсутності ордеру на вселення позивача у спірну квартиру так і на загальних підставах.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що підстави для задоволення вимог позивача, на підставі ст. 345 ЦК України відсутні.

Що ж до ст. ст. 344, 392 ЦК України, на які також, мало місце посилання позивача у позові, суд вважає, що позивачем не доведено можливості застосування до спірних правовідносин вказаних статей з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила на підставі статті 344 ЦК України визнати за нею право власності на спірну квартиру, посилаючись на те, що була вселена у квартиру на законних підставах, більше 15 років відкрито володіє даним майном, сплачує комунальні послуги, проводить ремонти та інше.

Отже, у пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Сталою судовою практикою неодноразово ВС України було надано судам роз'яснення, що давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Таким чином, суд приходить до висновку, що застосування до відносин, що виникли між сторонами ст. 344 ЦК України не відповідає її приписам.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Звертаючись до суду із позовом, також, позивач посилалась на те, що втрата ордеру на вселення до спірної квартири є підставою для визнання за нею права власності на підставі ст. 392 ЦК України, однак, жодного доказу, щодо відмови Регіонального відділення Фонду державного майна України Дніпропетровської області, як утримувача/власника даного майна, з підстав відсутності будь-яких документів суду надано не було, окрім того, позивач не є власником спірної квартири, а втрачений ордер не є документом, який засвідчує право власності, оскільки ордер є лише підставою для вселення в жиле приміщення, відповідно до ст. 58 ЖК УРСР, а тому, підстав для захисту прав та інтересів позивача відповідно до ст. 392 ЦК України позивачем не доведено.

Окрім того, суд вважає, що задоволення позову у відповідній редакції, в подальшому, може порушити права та інтереси інших осіб, які були вказані в ордері на вселення, в тому числі і на приватизацію.

Також, кожна особа у відповідності до ст. 55 Конституції України та ст. 3 ЦК України може звертатися до суду за захистом свої порушених прав.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 345 ЦК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: 49022, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) до Регіонального відділення Фонду державного майна України Дніпропетровської області (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6, ідентифікаційний код юридичної особи 134673327), Дніпровської міської ради (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75, ідентифікаційний код юридичної особи 26510514); треті особи: ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_3), ОСОБА_5 (місце проживання: 49022, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_4) про визнання права власності відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 23.08.2018.

Головуючий суддя: К.С. Маштак