Справа № 740/1884/17
Провадження № 2/740/102/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2018 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Пантелієнко В.Г.

при секретарі Філоненко О.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління Держгеокадастру у ОСОБА_5 районі та ОСОБА_5 міська рада Чернігівської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 з вимогами про зобовязання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення деревяного та сітчатого паркану та реконструкції сараю літ. Н площею 32,6 м2 та вбиральні літ. У площею 1,2 м2 розташованих на земельній ділянці по вул. Овдіївська, 93 в м. Ніжині таким чином щоб найбільш виступна конструкція стін знаходилась на відстані не менше ніж один метр до межі із земельною ділянкою по вул. Овдіївська,91 в м. Ніжині, а також встановити межі земельних ділянок № 91 та № 93 по вул. Овдіївська в м. Ніжині.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона є власником 1/3 частини будинку по вул. Овдіївська, 91 в м. Ніжині, а відповідач є власником 1/2 частини будинку по вул. Овдіївська, 93 в м. Ніжині, їх з відповідачем земельні ділянки межують. Тривалий час ОСОБА_3 порушує її земельні права, а саме самовільно зайняв земельну ділянку площею 60 м2 та самовільно встановив деревяний та сітчатий паркани при цьому перемістив межу земельних ділянок по всій довжині вглиб своєї земельної ділянки, а у 2015 році на зайнятій ділянці побудував сарай літ. Н площею 32,6 м2 та вбиральню літ. У площею 1,2 м2. Вважає, що дії відповідача порушують її земельні права.

Позивач та її представник у судовому засіданні просили позов задовольнити, позивач пояснила, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 і має з відповідачем, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 спільну межу. У 2004 році відповідач, скориставшись її тимчасовою відсутністю, знявши сітку, облаштував паркан між їх земельними ділянками, який не відповідає межовим знакам. Таким чином, зайнявши самовільно частину земельної ділянки вздовж паркану самовільно захопив частину землі, що належить їй, а раніше належала її діду, та використовує її самовільно побудувавши споруди (сарай, вбиральню). З приводу конфлікту що виник, вона неодноразово викликала представників виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради, які фіксували порушення відповідачем межових знаків, однак останній нехтує висновками комісії, щодо вирішення спору керуючись поняттям добросусідства. Просили стягнути з відповідача на користь позивача 4000 гривень витрачених ОСОБА_1 на проведення експертизи.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, відповідач пояснив, що земельна ділянка, що розташована по вул. Овдіївська 93, де він проживає, межує з земельною ділянкою позивачки. Протягом тривалого часу позивачка предявляє претензії щодо паркану, який з 2009 року розташований на межі спірних ділянок. Даний паркан був облаштований взамін старого по існуючим межовим знакам, однак позивачку він не влаштовує. Сарай що розташований на його земельній ділянці збудований відповідно до наявних дозволів відповідних органів. Просили стягнути з позивача на користь відповідача 10568 гривень за надання правничої допомоги.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що у 1983 році став власником частки в домоволодінні по вул. Овдіївська 91, тобто був співвласником будинку разом з позивачкою. З часу його проживання межові знаки між земельними ділянками домоволодінь №91 та №93 не змінювались. Було лише встановлено новий паркан за участі відповідача, однак його встановили по старій межі та тих стовпцях що існували раніше. Позивачка не приймала участі в облаштуванні паркану.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління Держгеокадастру у ОСОБА_5 районі та ОСОБА_5 міська рада Чернігівської області, в судове засідання не зявились, від представника ОСОБА_5 міської ради надійшла заява про розгляд справи в її відсутність, просить прийняти рішення по справі на підставі чинного законодавства.

Заслухавши сторони та їх представників, свідка, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.11.2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно підтверджується, що ОСОБА_1 є власницею 1/3 частини житлового будинку по вул. Овдіївська,91 в м. Ніжині (копії на а.с. 37, 38).

Договором дарування частки житлового будинку від 27.12.2004 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно підтверджується, що ОСОБА_3 є власником 1/2 частини житлового будинку по вул. Овдіївська,93 в м. Ніжині (копії на а.с. 74, 75).

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами в користуванні сторін перебувають суміжні земельні ділянки, що розташовані між домоволодіннями № 91 та № 93 по вул. Овдіївська в м. Ніжині.

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17.01.2017 року (копія на а.с. 17-21) визнано незаконним підпункт 5.7. пункту 5. Рішення ОСОБА_5 міської ради Чернігівської області від 15-17 квітня 2014 року №3-56/2014 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, виготовлення проектів землеустрою, затвердження землевпорядної документації та надання у приватну власність, в оренду, затвердження проектів розподілу земельних ділянок, проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, внесення змін в рішення міської ради" в частині затвердження проекту розподілу земельних ділянок щодо зарахування у користування ОСОБА_3 земельної ділянки по вул. Овдіївська, 93, м. Ніжина Чернігівської області, площею 0,1151 га.

Частина перша статті 15 ЦПК України (в ред. 2004 року), в редакції від 07 липня 2010 року, яка була чинною на момент виникнення спору між сторонами, закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до статті 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності визначені статтею 116 Земельного Кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (стаття 16 ЦК України).

Як встановлено судом між сторонами виник спір з приводу земельної ділянки площею 60 м2, яку як вважає позивач відповідач зайняв самовільно та встановив на вказаній земельній ділянці деревяний та сітчатий паркани та самовільно побудував сарай та вбиральню.

ОСОБА_5 міської ради від 20.01.09 р (а.с. 25) підтверджується, що після проведення обстеження земельних ділянок узгоджувальною комісією по вул. Овдіївська, між домоволодіннями № 91 та 93, виявлено порушення межі ОСОБА_3 домоволодіння № 93, а саме, те що ОСОБА_3 самовільно зайняв частину земельної ділянки за рахунок домоволодіння № 91 та встановив огорожу.

Актом узгоджувальної комісії в складі заступника міського голови, головного інженера ОСОБА_5 МБТІ, начальника відділу архітектурно-технічного планування та проектування, начальника ОСОБА_5 управління земельних ресурсів, провідного спеціаліста ОСОБА_5 міського відділу земельних ресурсів від 20.02.09 р, що на а.с. 26 встановлено, що ОСОБА_3 самовільно за рахунок домоволодіння № 91 по вул. Овдіївська зайняв земельну ділянку площею 60 м2, де встановлено деревяний та сітчатий паркани.

Акт комісії від 11.10.2006 р (а.с. 30) підтверджує самовільне зайняття відповідачем спірної земельної ділянки та встановлення на вказаній земельній ділянці деревяного та сітчатого парканів.

Актом розгляду земельного спору складеного комісією з перевірки дотримання земельного та містобудівного законодавства в складі заступників міського голови, в.о. головного архітектора, начальника відділу земельних відносин, провідного спеціаліста відділу землеустрою та ринку земель управління держземагенства Ніжинського району, провідного інженера з якості МБТІ від 21.08.2013 р (а.с. 32) зафіксовано, що згідно технічного паспорту межа домоволодіння по вул. Овдіївська,91 вздовж вул. Овдіївська становить 27,10 м, а фактично складає 27,40 м; межа домоволодіння по вул. Овдіївська,93 згідно технічного паспорту вздовж вул. Овдіївська становить 28,25 м, а фактично межа складає 28,15 м. Тобто межа земельної ділянки (її конфігурація) між домоволодіннями № 91 та № 93 по вул. Овдіївська не відповідає плану земельної ділянки вказаному в технічних паспортних даних домоволодінь. Вказаним актом відповідачу рекомендовано відновити межові знаки керуючись поняттям добросусідства.

Вищевказані порушення вчинені відповідачем зафіксовано також актом від 01.10.2013 року (а.с. 34).

Проаналізовані вище докази підтверджують факт самовільного зайняття спірної земельної ділянки ОСОБА_3 та встановлення на вказаній ділянці паркану.

З огляду на вказане пояснення відповідача про те, що він збудував паркан у відповідності до меж земельної ділянки, що перебуває в його користуванні - не відповідають дійсним обставинам справи. Таким чином судом встановлено, що відповідач допустив порушення прав позивача, яке підлягає відновленню, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується перешкод, створених відповідачем позивачу у вигляді побудуви сараю літ. Н площею 32,6 м2 та вбиральню літ. У площею 1,2 м2, їх наявність не доведено позивачем шляхом надання належних та допустимих доказів, оскільки сам факт існування зазначених споруд не свідчить про порушення прав суміжного землекористувача.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.04.2018 року по справі призначено судову земельно-технічну експертизу, яка за повідомленням експерта Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 25.06.2018 року не була проведена в звязку з ненаданням ОСОБА_1 експерту необхідних документів.

Постановою начальника ОСОБА_5 міської інспекції державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 91 КУпАП за ведення будівельних робіт без дозволу на виконання по будівництву сараю (а.с. 36). Але вказана постанова не підтверджує, що саме спірний сарай побудований відповідачем не законно.

На вирішення експертизи були поставлені питання зокрема і з приводу меж земельних ділянок № 91 та № 93 розташованих по вул. Овдіївська в м. Ніжині Чернігівської області, які перебувають в користуванні сторін, але в звязку з не проведенням експертизи суд не може вирішити вказане питання самостійно, так як його вирішення потребує спеціальних знань.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права безпідставні, виходячи з наступного.

У п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що за змістом ст. 391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Отже, заява відповідача про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, є негаторним позовом, до якого строк позовної давності не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі.

З огляду на викладене заявлені вимоги підлягають задоволенню частково.

ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_3 4000 гривень витрат за проведення експертизи, яка задоволенню не підлягає, так як ухвала суду про проведення земельно-технічної експертизи повернута до суду без виконання; крім того наданою позивачем копією рахунку № 11-Н підтверджується внесення позивачем коштів ПП «Портал-СД» за виготовлення технічної документації по встановленню меж земельної ділянки, і не підтверджує понесення позивачем витрат на проведення експертизи.

Керуючись ст.ст. 78, 91, 96, 116, 152 ЗК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення деревяного та сітчатого парканів між земельними ділянками домоволодінь № 93 та № 91 розташованими по вул. Овдіївська в м. Ніжині Чернігівської області.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-ти денний строк апеляційної скарги з дня складення повного рішення.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду ОСОБА_7

Повний текст рішення виготовлено 05.10.2018 року