Справа № 333/3429/18
Провадження № 2/333/1971/18
03 жовтня 2018 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
судді Дмитрієвої М.М.,
за участю секретаря Барахової Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -
03 липня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне.
15 вересня 2015 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На теперішній час дитина проживає з матірю та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Оскільки дитина відвідує секції, гуртки та займається плаванням, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 2 500 грн. щомісячно з урахуванням індексації до досягнення сином повноліття.
Ухвалою суду від 11 липня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
10 вересня 2018 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.
У судове засідання позивач ОСОБА_1, повідомлена своєчасно та належним чином не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги визнає, в разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2, повідомлений своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи шляхом публікації оголошення на офіційному веб порталі судової влади України, у підготовчі та судові засіданні не зявився. Направлені за останнім відомим місцем проживання поштові конверти із судовими повістками були повернуті до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Оскільки суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу.
Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
15 вересня 2015 між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 159832, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського районного управління у Запорізькій області, актовий запис № 34.
Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
На підставі ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 184 СК України передбачено, якщо суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на утриманні позивача, яка повністю його забезпечує, займається його розвитком та самостійно несе у зязку з цим витрати.
У зв'язку з викладеним, враховуючи, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що задля забезпечення достатнього та гармонійного розвитку дитини, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання сина у розмірі 2 500 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Судом встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 про стягнення аліментів надійшла до суду 03 липня 2018 року.
Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів з урахуванням індексації, то необхідно зазначити наступне.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, частину 2 ст. 184 СК України викладено в новій редакції: «Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період».
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.
Тобто з наведеного вбачається, що розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі підлягає індексації.
Оскільки обовязок державного виконавця на підготування розрахунку за яким підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями здійснювалася індексація розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, який був закріплений у ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року, втратив чинність на підставі ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року (дата набуття чинності 05 жовтня 2016 року). Беручи до уваги, що чинна на час розгляду і вирішення справи редакція ЗУ «Про виконавче провадження» вказаного положення не містить, що відповідно до ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, який відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону, у виконавчому документів зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень, суд вважає, що вимога позивача про стягнення аліментів з урахуванням індексації підлягає задоволенню.
Враховуючи, що позивач звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору, вимоги позивача підлягають задоволенню, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір.
Керуючись ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 182-184, 191 СК України, ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 265. 654 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 247, 280-284, 417 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.
Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку в Апеляційний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення суду залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва