Справа № 495/9250/18
№ провадження 2-з/495/154/2018
Ухвала

про забезпечення позову

28 вересня 2018 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської Шевчук Ю.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову поданої до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про забезпечення позову, яка подана до подання позовної заяви. В своїй заяві просять забезпечити позов шляхом заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 «а» в м. Білгород-Дністровський, Одеської області, загальна площа 85,6 кв.м., житлова площа 45,4 кв.м., до вирішення спору по суті.

В обгрунтування вимог цієї заяви зазначають, що 30 березня 2001 року виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради Одеської області було винесено розпорядження органу приватизації № 7688, на підставі якого ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 органом приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області було видано Свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру АДРЕСА_2 «а» в м. Білгород- Дністровський Одеської області, яке було зареєстровано в КП «Білгород-Дністровське БТІ» у реєстровій книзі № 171-5475 64Г-7688 від 30.03.2001 року. У 2003 році заявники переїхали проживати в р.Білорусь.21 вересня 2018 року заявникам зателефонувала голова ОСББ та повідомила що до неї приїхав ОСОБА_5, який представився новим власником квартири № 27 по лиці Південна, 56 «а» в м. Білгород-Дністровський Одеської області та залишив останній копії договору купівлі-продажу належної їм на праві приватної власності квартири та витяг з реєстру. Заявники зразу ж приїхали в м. Білгород-Дністровський де з'ясувалося, що 12.09.2018 року в м. Одесі, без їх відома, було укладено договір купівлі-продажу належної їм на праві приватної власності квартири АДРЕСА_3 «а» в м. Білгород- Дністровський Одеської області, де продавцем фігурує «Курінний Олег Михайлович», а покупцем «Лихошапко Геннадій Леонідович», хто є данні особи, їм невідомо. 27.09.2018 року заявниками було отримано інформацію з Державного реєстру речових прав нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта рухомого майна, про те, що виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради Одеської області 09.04.2003 року було видано свідоцтво про право власності на житло на ім'я ОСОБА_6. А лише 10.08.2018 року це свідоцтво було зареєстровано в КП «Регіональний центр державної реєстрації речових прав на нерухоме майно» ОСОБА_7, який не перевірив хто є власником квартири та, відповідно, здійснив протиправні дії. Дана реєстрація була проведена в Ананьївському районі, село Точилове, а не в м. Білгород-Дністровський, за місцезнаходженням квартири. Тобто, як вказують заявники, фактично шахрайськими діями їх позбавили належного їм на праві приватної власності майна, та сторонні особи заволоділи належним їм майном. Далі, як вказують заявники, ОСОБА_5 погрожує заявникам незаконним проникненням в їх оселю шляхом в злому дверей.

Також заявники вказують, що після отримання відповідних відомостей з КП «Білгород-Дністрвоське БТІ», будуть звертатись до суду з позовною заявою про скасування свідоцтва про право власності на житло від 09.04.2003 року та скасування державної реєстрації, здійсненої на імя ОСОБА_6.

Згідно з ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до п.1-3 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчинити певні дії; інше.

Дослідивши матеріали заяви та встановивши обставини у звязку з якими позивачі просять вжити заходи забезпечення позову, суд вважає за необхідне задовольнити заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 з огляду на наступне.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Метою забезпечення позову є збереження матеріального об'єкта спору до вирішення справи в суді.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових Інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову знайшли своє підтвердження доводи позивачів та з огляду на викладені обставини, виходячи із повязаності заходів забезпечення позову з його предметом і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, суд вважає, що заява позивачів про забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки у суду є всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження квартири, що в свою чергу призведе до утруднення або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, тому необхідно вжити заходи забезпечення позову заявлені позивачами до ухвалення остаточного рішення по справі.

У відповідності до ч. 4 ст.152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред'явити позов протягом десяти днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 157 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову поданої до подання позовної заяви задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 «а» в м. Білгород-Дністровський, Одеської області, загальною площею 45,4 кв.м.

Виконання ухвал з питань забезпечення позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі в 15 денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя: