Ухвала

Іменем України

02 липня 2018 року

місто Київ

справа № 643/15241/15

провадження № 61-37085ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 23 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Котелевець А. В., Піддубного Р. М., Тичкокої О. Ю. у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 листопада 1994 року є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Сусідня земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1-а, належить відповідачу, якою пошкоджено межові знаки земельної ділянки позивача та захоплено 60 кв.м. Своїми діями відповідач створила перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка на праві приватної власності належить позивачу. Позивач просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом відновлення стану земельної ділянки, що існував до порушення прав.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 23 квітня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_4 23 травня 2018 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Харківської області від 23 квітня 2018 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначене судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом з тим, за правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також, відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до статті 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Пунктами 4.1 - 4.4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція), відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

З метою з'ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалами Апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2016 року, від 15 березня 2017 року, від 04 липня 2017 року по справі призначалась судова технічна експертиза.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи № 12984, складеним 16 лютого 2018 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф. М. С. Бокаріуса, встановити, чи є факт порушення межових знаків належної ОСОБА_4 земельної ділянки з боку ОСОБА_5, не виявилося можливим.

Відповідно до матеріалів касаційної скарги та оскаржуваного рішення суду позивачем не надано суду інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про факти порушення межових знаків належної ОСОБА_4 земельної ділянки з боку ОСОБА_5

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку згідно з вимогами статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено факту наявності порушення відповідачем меж землекористування та незаконності встановлення останнім паркану на належній позивачу земельній ділянці, а також, не надано відповідних доказів на підтвердження зазначеного, що відповідно до вимог ЦПК України є процесуальним обов'язком позивача.

Верховний Суд в оцінці обґрунтованості поданої касаційної скарги зобов'язаний врахувати положення статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої наведеної статті під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином під час розгляду справ Верховний Суд не вправі встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, тобто здійснювати зміну оцінки доказів, що надана судами першої та апеляційної інстанцій, встановлювати та вважати доведеними обставини, що були відкинуті цими судами, а також спростовувати обставини, ними встановлені, встановлювати нові факти тощо.

Враховуючи, що переважна частина доводів поданої касаційної скарги стосуються зміни оцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, а також вимоги про встановлення нових обставин, не встановлених на відповідних стадіях судового провадження, їх оцінка та з'ясування виходять за межі повноважень Суду на стадії касаційного розгляду.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про залишення апеляційної скарги ОСОБА_4 без задоволення, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2016 року без змін.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 23 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик