Справа № 367/2374/18
Провадження №2/367/3534/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

26 грудня 2018 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді Саранюк Л.П.,

за участі секретаря с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) від 24.12.2012 ОСОБА_5 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10 144,35 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач вказує, що 23.04.2014 ОСОБА_5 помер.

Позивач стверджує, що спадкоємці ОСОБА_5 у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 23.04.2014 року по 23.10.2014 року.

У даному випадку спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_3 (далі- Відповідач 1), ОСОБА_4 (далі - Відповідач 2).

Вказана обставина підтверджується копіями паспортів ОСОБА_5 та Відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначена: 08202, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Пісочна, буд. 3.

На виконання вимог закону Позивачем 11.05.2017 була направлена претензія кредитора до Ірпінської міської державної нотаріальної контори.

26.06.2017 Позивачем було отримано відповідь Ірпінської міської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_5 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «Приватбанк».

Позивач стверджує, що Відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов'язання померлого Позичальника. Спадкування обов'язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як Відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини.

29.11.2017 Позивачем до спадкоємців ОСОБА_3, ОСОБА_4 було направлено лист-претензію, згідно якої Позивач пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Позивач зазначає, що станом на дату смерті ОСОБА_5 його заборгованість перед Банком за кредитним договором № б/н від 24.12.2012 становила 6 375,64 грн., яка складається з наступного:

3 356,73 грн. - заборгованість за кредитом;

3 018,91 грн. - заборгованість за відсотками.

У звязку з вищевикладеним просили стягнути з Відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 375,64 грн. та судовий збір.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлений. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник відповідачів в судове засідання не з'явилася, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлена. До суду від представника відповідачів надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов не визнають у повному обсязі, проти задоволення заперечують.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 24.12.2012 ОСОБА_5 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10 144,35 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

23.04.2014 ОСОБА_5 помер.

Позивачем 11.05.2017 була направлена претензія кредитора до Ірпінської міської державної нотаріальної контори.

26.06.2017 Позивачем було отримано відповідь Ірпінської міської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_5 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «Приватбанк».

29.11.2017 Позивачем до спадкоємців ОСОБА_3, ОСОБА_4 було направлено лист-претензію, згідно якої Позивач пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Станом на дату смерті ОСОБА_5 його заборгованість перед Банком за кредитним договором № б/н від 24.12.2012 становила 6 375,64 грн., яка складається з наступного:

3 356,73 грн. - заборгованість за кредитом;

3 018,91 грн. - заборгованість за відсотками.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Виходячи зі змісту статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (судове рішення від 20 вересня 2011 р. у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації», п.570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 р. у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», п.51).

Пунктом 137 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волков проти України» від 09 січня 2013 року, яке є обовязковим на території України, визначено, що строк давності забезпечує правову визначеність та захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які вкрай важко спростувати, та дозволяє запобігти несправедливості, що може виникнути внаслідок рішень щодо подій, що мали місце у далекому минулому, та на підставі доказів, що з часом стають неналежними та недостатніми.

Визначення початку перебігу позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.2 ст. 1280 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він довідався або міг довідатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкодавців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Відповідно до частини третьої, четвертої ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд приймає до уваги твердження відповідачів про те, що позивач міг дізнатися про смерть позичальника ОСОБА_5 уже починаючи з березня 2014 р., тобто після 25.03.2014 р., коли позичальником не було здійснено погашення чергового платежу за кредитом, оскільки із наданих позивачем даних про суми погашення за наданим кредитом, позичальником було погашено 400,00 грн. 08.02.2014 р., а після цієї дати та дати чергового платежу 25.02.2014 р. більше від позичальника сум в погашення кредиту не надходило.

Оскільки законом встановлено, що кредитору спадкодавця надано право предявлення вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину, то за обставин, коли позичальником з 08.02.2014 р. не вносилися платежі в погашення кредиту, позивач був зобовязаний встановити причину непогашення кредиту позичальником та тоді б позивачу за період з 25.03.2014 р. по 25.09.2014 р. стало б відомо про те, що позичальник помер 23.04.2014 р., тобто позивач міг дізнатися за цей час про відкриття спадщини, в той час як претензія позивачем до Ірпінської міської державної нотаріальної контори була подана 11.05.2017 р.

Крім того, позивачем в позовній заяві зазначено, що кредитором претензія була направлена до Ірпінської міської державної нотаріальної контори 11.05.2017 р., а позов подано у квітні 2018 р, тобто з пропуском 6-ти місячного строку, коли позивач міг дізнатися про смерть позичальника.

Також суд звертає увагу позивача на те, що згідно листа Ірпінської міської державної нотаріальної контори спадкова справа за №212/2017 заведена із претензією кредитора ПАТ КБ «Приватбанк» до спадкоємців померлого ОСОБА_5 Інших заяв по даній спадковій справі в нотконтору не надходило.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не прийняли у строки визначені законом спадщину після смерті ОСОБА_5, а отже не прийняли і обовязки по погашенню його заборгованості за кредитним договором перед кредитором ОСОБА_2 акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк».

Виходячи з вищевикладеного суд відмовляє позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

На підставі ст. ст. 526, 530, 549, 553, 554, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 4,12,81,263-268 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Копію рішення направити сторонам для відому.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя: Л.П. Саранюк