Постанова

Іменем України

10 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 335/6517/15-ц

провадження № 61-25391св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»,

представник відповідача - Вакула Галина Миколаївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_5, на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Трофимової Д. А., Крилової О. В., Дзярука М. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») про стягнення страхового відшкодування і відшкоудвання моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 03 березня 2014 року між нею і ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту - автомобіля Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_1.

07 грудня 2014 року за участю її застрахованого автомобіля Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_1, стався страховий випадок, про що вона 08 грудня 2014 року письмово повідомила страховика та просила виплатити страхове відшкодування у розмірі 68 648,16 грн, додавши до заяви усі документи, передбачені розділом 26 договору добровільного страхування наземного транспорту.

Протягом декількох місяців після настання страхового випадку вона та її представник намагалися дізнатися про результат розгляду її заяви, однак ніякої відповіді на ці звернення не отримали.

З метою відновлення своїх порушених прав, вона звернулася зі скаргою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від якої отримала відповідь, що їй було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, про що страховиком було повідомлено страхувальника та її представника листами від 05 січня 2015 року і від 26 лютого 2015 року, однак таких листів ні вона, ні її представник не отримували.

Умовами договору, укладеного з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», визначено, що страхове відшкодування повинно бути виплачено протягом трьох місяців з дня отримання повідомлення про страховий випадок, тобто до 07 березня 2015 року.

Згідно з пунктом 30.1 договору добровільного страхування наземного транспорту ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» несе майнову відповідальність за несвоєчасну виплату страхового відшкодування шляхом сплати пені у розмірі 0,01 % від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний робочий день прострочення.

На підставі вказаного, ОСОБА_4 просила суд стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на свою користь: страхове відшкодування у розмірі 68 648,16 грн, пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 384,43 грн, згідно зі статтею 625 ЦК України інфляційні втрати у розмірі 17 024,74 грн і три проценти річних у розмірі 389,32 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн, а також на відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн, яка завдана невиконанням страховиком зобов'язань за договором страхування та необхідністю протягом тривалого часу відстоювати своє право на отримання страхового відшкодування, що призвело до порушення нормального режиму її життя.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2016 року у складі судді Воробйова А. В. позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 68 648,16 грн, пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 384,43 грн, інфляційні втрати у розмірі 17 024,74 грн, три проценти річних у розмірі 389,32 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в дохід держави судовий збір у розмірі 864,46 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 07 грудня 2014 року за участю застрахованого автомобіля, відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, укладеного між ОСОБА_4 і ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», та положень закону є страховим випадком, сума збитків, завданих страхувальнику внаслідок цього випадку, не перевищує страхової суми, отже вимоги ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних і пені, яка передбачена умовами договору страхування, підлягають задоволенню. У задоволенні інших вимог ОСОБА_4 суд відмовив, оскільки у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року вона не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження цих вимог.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «СК «Арсенал Страхування» задоволено. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що у пункті 31.5 договору добровільного страхування наземного транспорту, сторонами погоджено, що повна загибель транспортного засобу це випадок, коли вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу перевищує 75 % його дійсної вартості на момент укладення договору або перевищує різницю між страховою сумою та вартістю залишків транспортного засобу. Вартість залишків транспортного засобу визначається шляхом вивчення попиту і пропозицій на ринку щодо таких залишків (зокрема: онлайн-аукціон з продажу автомобілів товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-Польське підприємство «Автоонлайн-Україна» або шляхом експертної оцінки). Встановивши, що вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу перевищує різницю між страховою сумою та вартістю залишків транспортного засобу, апеляційний суд вважав, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_4, оскільки при повній загибелі транспортного засобу, страхове відшкодування виплачується відповідно до умов, визначених пунктом 27.22.2 договору добровільного страхування наземного транспорту, яке за встановлених обставин менше нуля.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи. Разом з тим, апеляційний суд зробив неправильні та помилкові висновки, що суперечать законодавству та умовам договору, укладеного між сторонами, оскільки вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу не перевищує різницю між страховою сумою (120 000,00 грн) і вартістю залишків транспортного засобу (316 629,85 грн), яка становить 196 629,85 грн (316 629,85 грн - 120 000,00 грн).

У серпні 2017 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки відповідно до умов договору страхування підстав для виплати страхового відшкодування немає.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Загальні засади цивільного законодавства встановлено статтею 3 ЦК України. До цього переліку, зокрема, належить свобода договору.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У пункті 31.5 договору добровільного страхування наземного транспорту, сторонами погоджено, що повна загибель транспортного засобу це випадок, коли вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу перевищує 75 % його дійсної вартості на момент укладення договору або перевищує різницю між страховою сумою та вартістю залишків транспортного засобу. Вартість залишків транспортного засобу визначається шляхом вивчення попиту та пропозицій на ринку щодо таких залишків (зокрема: онлайн-аукціон з продажу автомобілів товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-Польське підприємство «Автоонлайн-Україна» або шляхом експертної оцінки.

Згідно з пунктом 27.22.2 договору добровільного страхування наземного транспорту страхове відшкодування при повній загибелі транспортного засобу (пункт 31.5 договору) сплачується у розмірі дійсної вартості транспортного засобу на момент укладання договору за вирахуванням суми знецінення транспортного засобу за період страхування, вартості залишків транспортного засобу та встановленої згідно з розділом 12 договору франшизи. Вартість залишків транспортного засобу визначається шляхом вивчення попиту та пропозиції на ринку щодо таких залишків (зокрема, онлайн-аукціон з продажу автомобілів (товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-Польське підприємство «Автоонлайн-Україна») або шляхом експертної оцінки (у випадку відсутності попиту/пропозиції на ринку).

Судом установлено, що страхова сума транспортного засобу на момент укладення договору добровільного страхування наземного транспорту становить 120 000,00 грн, вартість залишків транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з автомобілем Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_1, 07 грудня 2014 року, була визначено шляхом використання системи онлайн-аукціону товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-Польське підприємство «Автоонлайн-Україна» та становить 134 000,00 грн, а вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу згідно з рахунками-фактурами товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеравто-Плюс» і фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 становить 68 648,16 грн. Розмір франшизи за договором страхування становить 6 000,00 грн, а знецінення транспортного засобу за період страхування становить 9 205,48 грн.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», з урахуванням положень укладеного між сторонами договору, обґрунтовано відмовило у виплаті страхового відшкодування, оскільки його розмір складає від'ємне значення - 29 205,48 грн (120 000,00 - 9 205,48 - 134 000,00 - 6 000,00).

На підставі вказаного, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги, що апеляційний суд безпідставно визнав транспортний засіб знищеним є необґрунтованими, оскільки згідно з умовами договору, укладеного сторонами (пункт 31.5), повна загибель - це випадок, коли вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу (68 648,16 грн) перевищує різницю між страховою сумою (120 000,00 грн) та вартістю залишків транспортного засобу (134 000,00 грн), тобто друга умова цього пункту. Натомість, позивач посилається на першу умову цього пункту, а саме - коли вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу перевищує 75 % його дійсної вартості на моменту укладення договору, проте страховик відмовив у страховому відшкодуванні не з цієї підстави.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє через представника ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк