Справа № 404/7733/16-ц
Номер провадження 2/404/234/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді: Бершадської О.В.

за участі секретаря: Вітохіної Н.А.,

учасники справи: не зявилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Акцент Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ПАТ "Акцент Банк", звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 18.05.2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 2 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком Договір, що підтверджується підписом в заяві. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 15.11.2016 року має заборгованість

34 230,71 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 1 953,67 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 26 770,82 грн., заборгованість за пенею та комісією- 3 400,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафи 500 грн. - (фіксована частина), 1 606,22 грн. - (процентна складова). Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи про стягнення боргу.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 грудня 2016 року відкрито провадження по вказаній цивільній справі та призначено судове засідання.

19 травня 2017 року відповідачкою, через канцелярію суду, подано заперечення на позовну заяву, згідно яких позовні вимоги не визнала, у їх задоволенні просила відмовити та застосувати строк позовної давності. Вважає, що вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими, а також у позивача відсутнє право на звернення до суду. Так, позовна заява подана - 23.11.16 року, тобто пізніше ніж через 2 (два) місяці з моменту закінчення позовної давності, згідно ч. 4 ст. 267 ЦКУ: «Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові». Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Факт надання грошових коштів, може бути підтверджений відповідним платіжним документом, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу, проте позивач не надав жодного доказу здійснення платежу, а тому вимоги позивача необґрунтовані належними та допустимими доказами, а є його юридичною фантазією. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості необґрунтований жодними належними та допустимими доказами, містить намагання стягнути з відповідача безпідставні борги, а також притягнути відповідача до одного виду юридичної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 липня 2017 року за клопотанням відповідачки визнано обовязковою явку представника позивача- Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 в судове засідання (а.с. 60).

За клопотанням представника позивача ухвалами Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 липня 2017 року, 13 листопада 2017 року та 13 грудня 2017 року доручалось Самарському районному суду м. Дніпропетровська забезпечення проведення судового засідання у справі у режимі відеоконференції за участю представника позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк Акцент-Банк (а.с. 71, 128, 137).

03 серпня 2017 року представником позивача на електронну адресу суду направлено письмові пояснення, додатково вказав, що на виконання умов кредитного договору відповідачу була видана кредитна картка № 660673 та відкрито картрахунок для здійснення операцій за кредитним договором, встановлено кредитний ліміт в розмірі 500,00 грн. В подальшому, кредитний ліміт було збільшено до 2000,00 грн. Розмір позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту становить 1953,67 грн., тобто в межах кредитного ліміту. Всі інші нарахування за кредитним договором є відсотки, неустойка та штрафи. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка. Надає до суду фото клієнта з картою, виписку по картрахунку, які є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувалась грошима, отримувала їх через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції). Заперечення відповідача про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст. 61 Конституції України, вважає, що є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Стосовно строків позовної давності зазначили, що відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій її стороні (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 01.2014 року, а тому строк повернення кредиту в повному обсязі спливає 31.01.2014 року. Позивач же звернувся до суду з позовом 25.11.2016 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності (а.с. 76-116).

В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги підтримав, просив задовольнити (а.с.3-зворотня сторона, 18).

Відповідачка в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду, також надала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги не визнала, у їх задоволенні просила відмовити.

Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє частково, із наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

На підставі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Так з'ясовано, що 18 травня 2012 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №б/н, відповідно якого позичальнику надано кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://a-bank.ua/pag.php?31 складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 6-10).

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Підписавши заяву від 18 травня 2012 року, відповідач підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами А-Банку.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи викладені обставини та норми матеріального права, суд вважає, що між сторонами 18 травня 2012 року був укладений кредитний договір, який виконувався ними.

За умовами кредитного договору ОСОБА_2 було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № 660673 із встановленим на ній початковим лімітом у розмірі 2 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік (3% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом, зі строком повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка отримала вказану вище кредитну картку із строком дії по січень 2014 року включно, що підтверджується довідкою банку (а.с. 105). Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Відповідно до пунктів 3.1.1 та 33.1.3 Правил користування платіжною карткою карта дійсна до останнього календарного дня вказаного в картці місяця і по закінченню строку дії картки банк продовжує строк дії картки шляхом надання клієнту картки з новим строком дії, якщо від клієнта не надійшла письмова заява про закриття карткового рахунку.

Згідно з пунктом 5.4 правил користування платіжною карткою строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

Відповідно пп. 3.2, 3.3. Умов клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідно до п. 6.5 Умов позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Згідно з п. 6.6 Умов у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу Банку клієнт повинен виконати зобовязання з повернення кредиту у тому числі простроченого кредиту та овердрафту, оплатити винагороду банку.

Відповідно до п.8.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до ч. ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач перед позивачем належним чином не виконала зобов'язання, внаслідок чого станом на 15.11.2016 року має заборгованість 34 230,71 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 1 953,67 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 26 770,82 грн., заборгованість за пенею та комісією- 3 400,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафи 500 грн. - (фіксована частина), 1 606,22 грн. - (процентна складова), розрахунок якої додається (а.с. 4-5). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Так, відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка з карткового рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом заборгованості відповідача. З наданого розрахунку та виписки з карткового рахунку встановлено, що ОСОБА_2, користуючись кредитними коштами, періодично сплачувала заборгованість за наданим кредитом з урахуванням 36 % та 30 % річних. Що стосується укладеного між сторонами у даній справі кредитного договору та його складових, то, як зазначалося вище, підписавши 18 травня 2012 року анкету-заяву ОСОБА_2 дала свою згоду на те, що ця заява разом із Пам'яткою, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена.

Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач не надала. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами.

Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав ОСОБА_2 не заявляла. Разом з цим, не можна погодитися з розрахунком банку, що проценти підлягають стягненню станом на 15 листопада 2016 року. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За умовами договору сторони погодили та позичальнику надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строком дії картки є січень 2014 року, включно, що підтверджується довідкою банку (а.с. 105).

Таким чином, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування тобто з 01.02.2014 року, а відтак вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення частково, стягнувши лише заборгованість по процентам за користування кредитом по січень 2014 року, включно, в розмірі -204,42 грн.

Такий правовий висновок викладено в постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім цього, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15. Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі-4 264,31 грн., з них: заборгованість за кредитом- 1 953,67 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом- 204,42 грн., штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг- 500,00 грн.- штраф (фіксована частина), 1 606,22 грн.- штраф (процентна складова). У задоволенні вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією-

3 400,00 грн., суд вважає за необхідне, відмовити, оскільки з наданих розрахунків й заявлених вимог не можливо розєднати суми заборгованості по пені та комісії, та в звязку із забороною подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Щодо застосування наслідків спливу позовної давності, заявлених стороною відповідача, то необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ПК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ПК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

У пунктах 91-93 Постанови ОСОБА_4 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобовязання, які деталізують обовязок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною пятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обовязку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Так, судом встановлено, що останній платіж на погашення кредиту відповідачка здійснила 14 жовтня 2013 року, строк дії картки закінчився у січні 2014 року, а тому момент виникнення права вимоги слід відраховувати з дати закінчення строку дії картки (зі спливом строку кредитування), тобто з січня 2014 року, тому саме з цього моменту для позивача АТ "Акцент Банк" почався перебіг позовної давності. Оскільки, позов до суду позивачем було подано в листопаді 2016 року, відтак строк позовної давності не пропущено.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 4 264,31 грн., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 171,67 грн. (4 264,31 грн. х 100% : 34 230,71 грн. х 1 378,00 грн.).

Тому, на підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 акціонерного товариства "Акцент Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства "Акцент Банк" заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.05.2012 року в розмірі - 4 264,31 грн., з них: заборгованість за кредитом-

1 953,67 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом- 204,42 грн., штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг- 500,00 грн.- штраф (фіксована частина), 1 606,22 грн.- штраф (процентна складова), а також 171,67 грн. -сплаченого судового збору.

У задоволенні решти вимог та стягнення заборгованості за пенею , комісією-

3 400,00 грн. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Відомості про учасників справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство Акцент-Банк, місцезнаходження: вул. Батумська, 11, м. Дніпро, ; відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 к. 1 кв. 11, м. Кропивницький; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Повне судове рішення складено 22.12. 2018 року.

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда