Справа № 209/2708/18
Провадження № 2-н/209/248/18
У Х В А Л А

29 серпня 2018 року Суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу, просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Розглянувши надані матеріали наказного провадження, прихожу до висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу виходячи з такого.

Згідно п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

В заяві про видачу судового наказу, заявниця не вказує того то, що неповнолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, а також жодних доказів щодо місця проживання дитини до матеріалів заяви не додано.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 ЦПК України, із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Частиною 5 ст. 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Тобто, чинним законодавством встановлено, що з заявою про стягнення аліментів, може звернутися той з батьків з ким проживає дитина, але заявником до матеріалів поданої заяви не долучено доказу того, що дитина проживає разом з нею.

Із поданої заявником заяви, про видачу судового наказу з вимогою про стягнення аліментів, вбачається, що вона не відповідає вищевказаним вимогам ЦПК України.

Пунктом 1 ч.1 ст. 165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимогстатті 163 цього Кодексу.

Оскільки заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимогст. 163 ЦПК України, суд вважає за необхідне відмовити у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першоїстатті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 161, 165, 166, 258-260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з ОСОБА_3.

Роз'яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, зазначених в даній ухвалі суду, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя О.О.Лобарчук