РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8487/16-ц

пр. № 2/759/276/18

25 вересня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Шум Л.М.

за участю секретаря: Прокопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсною довіреність та відшкодування шкоди за реалізований автомобіль,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 у червні 2016 р. звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що її довіритель 07.12.2010 р. придбав автомобіль НОМЕР_1. Далі представник зазначає, що відповідач, який є батьком позивача, до 30.04.2013 р. постійно проживав з позивачем та його матір'ю ОСОБА_5 за адресою: м. Київ. АДРЕСА_1. Проте, 04.04.2014 р. відповідач забрав з зазначеної вище квартири ключі та реєстраційні документи на належний позивачу автомобіль НОМЕР_1, у зв'язку з чим останній змушений був звернутись до правоохоронних органів з відповідною заявою про злочин, яка 08.08.2014 р. була внесена до ЄРДР за № 0006841 та розпочато досудове слідство, в рамках якого поизвача визнано потерпілим.

В подальшому виявилось, що відповідач на підставі підробленої від імені позивача генеральної довіреності від 07.10.2014 р. передав у власність третьої особи ОСОБА_3 автомобіль НОМЕР_1 за 11 280 доларів США, що на день подання позову еквівалентно 282 000 грн.

Представник позивача зазначає, що у зв'язку з підробленою від імені позивача генеральної довіреності, останній звернувся з відповдіною заявою про злочин, яка 21.11.2014 р. була венесена до ЄРДР Білоцерківським відділом поліції та розпочато досудове слідство, в рамках якого була проведена почеркознавча експертиза, висновком якої встановлено, що підпис у довіреності від 07.10.2014 р. від імені позивача ОСОБА_1 виконаний іншою особою.

Представник позивача вважає, що використавши підроблену довіреність від 07.10.2014 р. відповідач ОСОБА_2 завдав майнової шкоди в розмірі вартості автомобіля в сумі 282 000 грн., а тому просить суд визнати вказану вище довіреність недійсною та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в розмірі 282 000 грн.

Ухвалою суду від 26.07.2016 р. відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 05.10.2017 р. по справі призначена судово-почеркознавча експертиза (ас. 106).

26.12.2017 р. до суду надійшов Висновок експертів від 15.12.2017 р. № 20488/20489/17-32.

Ухвалою суду від 02.02.2018 р. провадження по справі відновлено, призначено підготовче засідання.

20.03.2018 р. до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 зазначає, що позивач в обгрунутвання вимог позову про визнання недійсною довіреність не дає докази того, що бланк, печатка та інші реквизити довіреності є підробними. Також, представник відповідача наголошує на безпідставність вимог позову про відшкодування шкоди, оскільки позивачем всупереч ст. 1166 ЦК України не доведено, в тому числі наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, вину завдавача шкоди. Позивачем не доведено суми завданої йому шкоди в розмірі 282 000 грн., доказів такої вартості спірного автомобіля. У зв'язку з чим представник відповідача просив суд відмовити у позові в повному обсязі (ас. 129-132).

В судовому засіданні 25.09.2018 р. за згодою позивача та його представника було проведено підготовче засідання, завершено та розпочато судовий розгляд по суті.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, які про час та місце слухання справи були повідомлені судом належним чином (а.с. 125, 126, 128), про причини своєї неявки суду не повідомили, а тому суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до довідки ГУ в м. Києві УДАІ від 11.10.2014 р. за позивачем ОСОБА_1 у період з 07.12.2010 р. по 08.10.214 р. був зареєстрований на праві власності автомобіль НОМЕР_1 (ас. 11).

Встановлено, що відповідно до відомостей з Витягу з кримінального провадження № 841 внесеного Святошинським РУГУ МВС України в м. Києві до ЄРДР 08.08.2014 р. позивач ОСОБА_1 у період з 04.04.2014 р. по 05.04.2014 р. в квартирі АДРЕСА_1 виявив відсутність ключів та свідоцтва про реєстрацію на автомобіль НОМЕР_1 (ас. 7).

Встановлено, що відповідно до довіреності від 07.10.2014 р., посвідченої від імені ОСОБА_1 приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В. позивач ОСОБА_1 уповноважив відповідача ОСОБА_2 керувати та розпоряджатися належним йому автомобілем НОМЕР_1, в тому числі, з правом його продажу (ас. 8).

Частиною першою статті 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю.

Відповідно до ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Судом встановлено, що відповідно до Довідки-Рахунку від 07.10.2014 р. третя особа: ОСОБА_3 придбала автомобіль НОМЕР_1 за 143 000 грн. (ас. 10).

Судом встановлено, що відповідно до відомостей з Витягу з кримінального провадження № 841 внесеного Білоцерківським МВГУ МВС України в Київській області до ЄРДР 08.08.2014 р. позивач ОСОБА_1 повідомив, що невстановлена особа підробила його підпис на генеральному дорученні на право розпорядження належного йому автомобіля НОМЕР_1 (а.с. 6).

Встановлено, що відповідно до Висновку експертів від 15.12.2017 р. № 20488/20489/17-32, підпис від імені ОСОБА_1 у рядку «підпис» у довіреності від 07.10.2014 р., яка складена від імені ОСОБА_1, зареєстрована в реєстрі за № 546 Серія НАВ № 990584, посвідчена приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., виконана рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів, при цьому, підпис від імені ОСОБА_1, виконано не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням його підпису (ас. 116-119).

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, оскільки судом встановлено, що довіреність від 07.10.2014 р., яка складена від імені позивача, ОСОБА_1, зареєстрована в реєстрі за № 546 Серія НАВ № 990584, посвідчена приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., виконана не позивачем ОСОБА_1, а іншою особою, вказана довіреність має бути визнана недійсною, у зв'язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 коштів в розмірі 282 000 грн., у зв'язку з відчуженням відповідачем ОСОБА_2 автомобіля НОМЕР_1 на підставі вказаної вище довіреності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Також, відповідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам слід враховувати, що в разі застосування реституції за недійсним договором, у якому не встановлена вартість майна і вона не може бути визначена виходячи з його умов, вартість майна

визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на момент укладення договору (частина четверта статті 632 ЦК.

Проте, позивачем ОСОБА_1 вимог про визнання правочину, укладеного з громадянкою ОСОБА_3, внаслідок якого був реалізований автомобіль НОМЕР_1 на підставі спірної довіреності від 07.10.2014 р. та отримано від його продажу відповідачем ОСОБА_2 коштів, заявлено не було, у зв'язку з чим суд не вбачає правових підстав застосувати наслідки реституції та стягнення відповідних коштів з продажу зазначеного вище автомобіля.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не довів ті обставини, на які посилається як на підставу своїх позовних вимог щодо про стягнення з відповідача ОСОБА_2 коштів в розмірі 282 000 грн., у зв'язку з відчуженням відповідачем ОСОБА_2 автомобіля НОМЕР_1, а тому у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування/

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищенаведеного, оцінивши представлені сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивач та його представник частково довели позовні вимоги, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладено, керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 216, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 81, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсною довіреність та відшкодування шкоди за реалізований автомобіль - задовольнити частково.

Визнати довіреність від 07.10.2014 р., посвідченої від імені ОСОБА_1 приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В. зареєстровано в реєстрі № 546, щодо права відчуження відповідачем ОСОБА_2 автомобіля НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, свідоцтво НОМЕР_3 від 07.12.2010 р. громадянці ОСОБА_3 за довідкою-рахунком від 07.10.2014 р. серії ВІА - недійсною.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: