Справа № 587/955/18
Номер провадження 2/573/312/18
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(вступна і резолютивна частина)
15 серпня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

представників позивача: Петручка Ю.В., ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 50 323 грн. 09 коп.

В С Т А Н О В И В :

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов`язаного з потребою у наведенні доводів сторін, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.
Керуючись ч. 6 ст. 259, ст. 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 (місце знаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Білопільським РВ УМВС України в Сумській області 11.04.1997 року, РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ), про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 50 323 грн. 09 коп. відмовити за пропуском строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України повний текст рішення суду буде виготовлено протягом десяти днів.

Суддя:

Справа № 587/955/18

Номер провадження 2/573/312/18

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(повний текст рішення)
15 серпня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

представників позивача: Петручка Ю.В., ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 50 323 грн. 09 коп.

В С Т А Н О В И В :

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь суму спричиненої ним матеріальної шкоди внаслідок службової недбалості в розмірі 50 323 грн. 09 коп. Позов мотивовано тим, що з листопада 2001 року ОСОБА_2 займав посаду командира ремонтного взводу ремонтно-технічної роти у військовій частині НОМЕР_1 , а 02 квітня 2003 року прапорщика ОСОБА_2 наказом від 02.04.2003 року за № 02-пм було переведено на посаду начальника складу взводу забезпечення роти матеріального забезпечення, ВОС-713535А, при цьому йому у відання як матеріально-відповідальній особі були передані чотири склади за № 1, 3, 5 та № 6, про що ним підписувались відповідні акти приймання-передачі військового майна. 25 березня 2004 року прапорщика ОСОБА_2 було призначено на посаду техніка контрольно-перевірочної обслуги ремонтно-технічно роти ВОС-813946, у зв`язку з чим майже всі склади ним за актами-приймання передачі були передані іншій особі, однак, відносно складу №6 ОСОБА_2 так і продовжував виконувати адміністративно-господарські функції щодо розпорядження військовим майном. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2009 року №100 «Про проведення прийому-передачі справ та посади начальника складу служби озброєння №6» була призначена комісія з приймання-передачі та визначені службові особи, відповідальні за приймання від відповідача військового майна складу №6. Результати прийому - передачі підзвітного ОСОБА_2 майна оформлені актом від 02 червня 2009 року №137/СО. Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 10 вересня 2009 року №85-пм прапорщик ОСОБА_2 був звільнений у запас у зв`язку з закінченням строку контракту та з 02 листопада 2009 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №217 від 02.11.2009 року прапорщик ОСОБА_2 виключений зі списків особового складу військової частини та направлений на військовий облік до Білопільського РВК Сумської області.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» для забезпечення постійного державного контролю за наявністю, якісним станом і ефективністю використання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України, щорічно проводиться його інвентаризація згідно з Положенням про інвентаризацію військового майна, яке затверджується Кабінетом Міністрів України. На підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 28.09.2009 року №368, від 19.10.2009 року № 403 було проведено службове розслідування по факту порушення кримінальної справи Військовим прокурором Київського гарнізону відносно посадових осіб, в тому числі прапорщика ОСОБА_2 . У період з 29 вересня по 23 грудня 2009 року була проведена позапланова інвентаризація майна служби ракетно-артилерійського озброєння (РАО) на складі № 6 військової частини НОМЕР_1 , адміністративно-господарські функції щодо розпорядження військовим майном на якому виконував відповідач. Результати інвентаризації зафіксовані в акті № 449 інвентаризації майна складу РАО № 6 військової частини НОМЕР_1 , затвердженого ТВО командира військової частини НОМЕР_1 23.12.2009 року. В ході даної ревізії була виявлена нестача матеріальних цінностей служби РАО на загальну суму 61 837грн. 07 коп. Щодо суми в 11 513 грн. 98 коп. (яка увійшла до загальної суми виявленої нестачі) за фактом викрадення майна було порушено кримінальну справу та військовим прокурором заявлено цивільний позов в інтересах військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих злочином в розмірі 32 173,94 грн. (кратне співвідношенні до вартості майна). Вироком Військового місцевого суду Київського гарнізону від 26 березня 2010 року прапорщика ОСОБА_2 було засуджено та визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 410, ч. 1 ст. 366 КК України, стягнуто із ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 32 173,94 грн. на відшкодування збитків, завданих злочином.
При цьому, постановою слідчого військової прокуратури Київського гарнізону від 22 лютого 2010 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи за відсутністю складу злочину за фактом викрадення зі складу озброєння №6 служби РАО військової частини НОМЕР_1 матеріальних засобів на загальну суму 50 323, 09 грн., в зв`язку із тим, що нестача виникла внаслідок недбалого ставлення прапорщика ОСОБА_2 до виконання своїх службових обов`язків. У 2012 році військова частина НОМЕР_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 50 323 грн. 09 коп., який 13 вересня 2012 року задоволено. На вказану постанову ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, яка ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року залишена без задоволення. Надалі, колегія суддів Вищого адміністративного суду ухвалою від 06 лютого 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнила частково, постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2012 року скасувала, а провадження у справі закрила. Роз`яснено право звернення до суду загальної юрисдикції в порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України».
Щодо пропуску строку звернення до суду зазначають, що відповідно до довідки фінансово- економічної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 починаючи з березня 2010 року сплачував кошти за заподіяну шкоду. З листопада 2017 року надходження платежів від ОСОБА_2 припинилися, після чого помічником командира з правової роботи отримана вказівка від командування частини продовжити роботу по стягненню заборгованості із відповідача. Тобто, у зв`язку з тим, що фінансові зобов`язання ОСОБА_2 виконував добровільно, підстав для контролю даної справи не виникало. Крім того, у зв`язку з відсутністю документів по справі ОСОБА_2 військова частина звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи №2а-1870/3193/12 для належного захисту інтересів військової частини та звернення до суду із позовом. Помічник командира з правової роботи з даною справою ознайомився вперше, так як відповідальна особа, яка на момент розгляду справи представляла інтереси військової частини НОМЕР_1 в судових засіданнях звільнена з лав ЗСУ. В зв`язку з великим навантаженням на помічника командира з правової роботи (призваний до лав ЗСУ та безпосередньо у військову частину НОМЕР_1 в серпні 2016 року), практична його відсутність в місці постійної дислокації військової частини (постійні відрядження, в тому числі до зони проведення антитерористичної операції), призвело до пропущення строків звернення до суду. Враховуючи викладене, просять поновити строк на звернення до суду із даним позовом.
Представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги з підстав, викладених у позові, підтримали та просили позовні вимоги задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначивши, що за фактом виникнення нестачі матеріальних цінностей, котрі знаходились у нього у підзвіті було відкрите кримінальне провадження. У рамках кримінального провадження військової прокуратурою був заявлений цивільний позов на загальну суму 32 173,94 грн., який був задоволений та після вступу вироку у законну силу ним добровільно сплачувалися грошові коштів на користь військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується наданою довідкою військової частини. Крім того, додаткове службове розслідування, акти прийому передачі матеріальних цінностей, якими засвідчена недостача на складі служби озброєння №6 (СО-6) та акт позапланової інвентаризації, у ході якої була встановлена нестача у сумі 50 323,09 грн., проводилось без нього та були складені вже після його звільнення із лав збройних сил, тому будь-яких пояснень із цього приводу він не надавав. Так, у квітні 2003 року при переведенні його на посаду начальника складу ракетно-артилерійного озброєння йому у відання було передано чотири склади №1,3,5,6, про що ним як матеріально-відповідальною особою були підписані акти приймання-передачі військового майна. При підписанні даних актів в 2003р. нестача була відсутня. В листопаді 2004р. склади №1,3,5 були передані у відання іншій особі, а склад озброєння №6 залишався бути закріпленим за відповідачем. При звільненні в 2009р. під час складання акту інвентаризації та приймання-передачі майна з`ясувалося, що є недостача. Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню оскільки відсутні докази того, що він був матеріально-відповідальною особою, яка відповідала за склад озброєння №6.
Крім того, відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки станом на час звернення із зазначеним позовом до суду закінчились як загальні так і спеціалізовані строки пред`явлення позовних вимог до нього, так як факт нестачі на суму 50 323,09 грн. був встановлений у 2010 році. У 2012 році військова частина НОМЕР_1 зверталась до нього із аналогічним позовом у порядку адміністративного судочинства, проте, згідно ухвали Вищого адміністративного суду від 06 лютого 2014 року провадження у справі було закрито і роз`яснено право на звернення до суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства. Таким чином, з моменту прийняття даного рішення пройшло більше 3-х років. Військова частина НОМЕР_1 була обізнана з вказаною ухвалою, проте позов вчасно не подала, а звернулася до суду лише у квітня 2018 року. Вважає клопотання позивача про поновлення строків позовної давності безпідставним, а причини пропуску строку не поважними та не обґрунтованими.

Заслухавши представників позивача військової частини НОМЕР_1 - Петручка Ю.В. та ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу в Збройних Силах України, за контрактом - у військовій частині НОМЕР_1 .
З листопада 2001 року відповідач займав посаду командира ремонтного взводу ремонтно-технічної роти у військовій частині НОМЕР_1 .

02 квітня 2003 року відповідача з посади командира ремонтного взводу ремонтно-технічної роти, наказом за № 02-пм було переведено на посаду начальника складу взводу забезпечення роти матеріального забезпечення, ВОС-713535А (а.с.9).
25 березня 2004 року відповідача було призначено на посаду техніка контрольно-перевірочної обслуги ремонтно-технічно роти ВОС-813946А (а.с.10).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 березня 09 року №100 «Про проведення прийому-передачі справ та посади начальника складу служби озброєння №6» призначена комісія з приймання-передачі майна та визначені службові особи, відповідальні за приймання від відповідача військового майна складу № 6 (а.с.15-16).
За результатами прийому - передачі підзвітного відповідачеві майна був складений акт від 02 червня 2009 року за №137/СО, витяг якого додано до матеріалів справи (а.с.17-18).
Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 10 вересня 2009 року №85-пм ОСОБА_2 звільнений у запас за п. "а" ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з закінченням строку контракту (а.с.19).
З 02 листопада 2009 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №217 від 02.11.2009 року відповідач виключений зі списків особового складу військової частини та направлений на військовий облік до Білопільського РВК Сумської області (а.с.50).
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19 жовтня 2009 року № 403 було продовжено термін проведення службового розслідування по факту порушення кримінальної справи Військовим прокурором Київського гарнізону відносно посадових осіб служби РАО за ст. 366 ч. 1, 410 ч. 2 КК України (а.с.20).
У період з 29 вересня по 23 грудня 2009 року була проведена позапланова інвентаризація майна служби ракетно-артилерійного озброєння (РАО) на складі № 6 військової частини НОМЕР_1 , адміністративно-господарські функції щодо розпорядження військовим майном на якому виконував відповідач. Результати інвентаризації зафіксовані в акті №449 інвентаризації майна РАО №6 військової частини НОМЕР_1 , затвердженого ТВО командира військової частини НОМЕР_1 23.12.2009 року (а.с.27). В ході даної ревізії було встановлено ряд порушень в частині обліку, зберігання військового майна та за висновком інвентаризації було встановлено, що облік матеріальних засобів, що знаходяться на складі РАО № 6 не відповідає вимогам наказу Міністра оборони СРС №260-1979 та виявлена нестача матеріальних цінностей служби РАО на загальну 61 837 грн.07 коп. ( а.с 21-22).
За фактом викрадення майна на суму 11 513 грн. 98 коп. (яка увійшла до загальної суми виявленої нестачі) було порушено кримінальну справу та вироком Військового місцевого суду Київського гарнізону від 26 березня 2010 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 366 та ч.2. ст.410 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 32 171, 94 грн. на відшкодування збитків, завданих злочином (а.с.11-14).
Із довідок за підписом начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_2 сплачував військовій частині кошти згідно виконавчого листа, виданого Військовим місцевим судом Київського гарнізону за № 1-44/2010 ( загальна заборгованість 32 173,94 грн.), починаючи з березня 2010 року. Останній платіж надійшов в жовтні 2017 року. Станом на 01.11.2017 року залишок боргу складає 1 133,49 грн. ( а.с. 42,87).
Постановою старшого слідчого військової прокуратури Київського гарнізону від 22 лютого 2010 року відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактом викрадення зі складу озброєння № 6 служби РАО військової частини НОМЕР_1 матеріальних засобів на загальну суму 50 323 грн. 09 коп., в зв`язку із тим, що в ході досудового слідства було встановлено, що нестача на вказану суму виникла внаслідок недбалого ставлення прапорщиком ОСОБА_2 до виконання своїх службових обов`язків (а.с. 24-27).
Із довідки-розрахунку нестачі матеріальних цінностей служби РАО встановленої інвентаризацією на складі станом на 02 квітня 2010 р. вбачається, що загальна сума нестачі складає 50 323, 09 грн. (а.с.28-39).
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року N 548-XIV. Пунктом 16 вказаного Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
За змістом п.3.2.40 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997р.№ 300, начальники складів частини відповідають за приймання та видачу, правильне зберігання, якісний стан, повну наявність та своєчасний облік матеріальних засобів, за підтримку внутрішнього порядку, санітарний та протипожежний стан на складах. За приписами п.3.2.41 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України начальник складу повинен зокрема :
знати номенклатуру матеріальних засобів, які зберігаються на складі, слідкувати за їх комплектністю, наявністю та якісним станом;
суворо виконувати правила приймання, зберігання, видавання та здавання матеріальних засобів, не допускати випадків псування та нестач;
приймати та видавати матеріальні засоби за встановленими документами;
вести кількісний та якісний облік матеріальних засобів, що знаходяться на складі;
щоденно подавати у діловодство частини прибутково-видаткові документи за минулий день;
слідкувати за своєчасним поновленням матеріальних засобів, що зберігаються на складі;
своєчасно здавати склад під охорону, а під час приймання складу з під охорони старанно перевіряти цілісність стін, даху, дверей та вікон, наявність, цілісність замків та пломб (відбитків печаток).
Згідно п.32 Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Сила, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 р. № 748, заподіяна шкода відшкодовується винними особами у порядку, передбаченому законодавством.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» для забезпечення постійного державного контролю за наявністю, якісним станом і ефективністю використання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України, щорічно проводиться його інвентаризація згідно з Положенням про інвентаризацію військового майна, яке затверджується Кабінетом Міністрів України.
Спеціальний порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, передбачений Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року N 243/95-ВР (надалі - Положення N 243/95-ВР).
Згідно пункту 31 Положення N 243/95-ВР у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.
За змістом пункту 3 Положення N 243/95-ВР військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Факт нестачі військового майна, прийнятого відповідачем ОСОБА_2 на зберігання, підтверджується довідкою-розрахунком від 27 жовтня 2010 року № 66/10 (а.с.28-39), актом службового розслідування (а.с.40-41), актом інвентаризації майна складу № 6 (а.с. 21-22), постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 22 лютого 2010 року (а.с.24-27), вироком суду від 26 березня 2010 року (а.с.11-14).
Зокрема, в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 22.02.2010 року зазначено, що в ході досудового слідства встановлено, що нестача військового майна на загальну суму 50 323, 09 грн. виникла внаслідок недбалого ставлення ОСОБА_2 до виконання своїх службових обов`язків (а.с.27), дану постанову, отриману в березні 2010 року, відповідач не оскаржував та факти зазначені в ній, останнім спростовані не були.
Досліджені судом докази свідчать про недбале ставлення відповідача до службових обов`язків щодо недопущення випадків псування та нестач майна; приймання та видачі матеріальних засобів за встановленими документами; ведення кількісного та якісного обліку матеріальних засобів, що знаходяться на складі; слідкувати за своєчасним поновленням матеріальних засобів, що зберігаються на складі та ведення кількісного та якісного обліку матеріальних засобів, що знаходяться на складі.
Досліджуючи наявність причинного зв`язку між невиконанням та недбалим виконанням обов`язків військової служби, настанням шкідливих наслідків у вигляді нестачі та вини відповідача у настанні цих негативних наслідків, судом встановлено, що нестача майна сталася внаслідок незадовільного його зберігання, неналежного його обліку та недбалого ставлення до службових обов`язків відповідачем.
В пункті 14 Положення N 243/95-ВР, яким визначається розмір матеріальної шкоди, заподіяної військовослужбовцями, і порядок її відшкодування під час виконання ними службових обов`язків, зазначено, що військовослужбовці за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України (від 02.11.1995р. №880).
Розділом IV Положення N 243/95-ВР передбачено, що розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, встановленому Міністерством економіки України.
Вартість вказаного майна складає 50 323 грн. 09 коп. згідно довідки - розрахунку нестачі матеріальних цінностей від 27 жовтня 2010 року № 66/10.
В матеріалах справи містяться докази, які підтверджують факт виконання адміністративно-господарських функцій щодо розпорядження військовим майном на складі №6 саме ОСОБА_2 . Таким доказом, насамперед, є вирок Військового місцевого суду Київського гарнізону від 26 березня 2010 року, яким встановлено, що відповідач у період з червня по вересень 2007р. (тобто у періоді, в якому позивачем зафіксовано недостачу), виконував за наказом старшого начальника адміністративно-господарські функції щодо розпорядження майном у сховищі № 6.
Той факт, що саме на відповідача були покладені обов`язки по належному та своєчасному веденню кількісного та якісного обліку ввірених матеріальних засобів на складі № 6 підтверджується і постановою старшого слідчого військової прокуратури Київського гарнізону про відмову в порушенні кримінальної справи від 22 лютого 2010 року, яку відповідач не оскаржував.
Крім того, акт передачі майна від 02 червня 2009 року №137/СО також спростовує вказані вище доводи ОСОБА_2 , оскільки даний акт відповідач підписував як матеріально-відповідальна особа за склад озброєння № 6, згідно якого він передавав матеріальну частину вказаного складу.
Доводи з приводу того, що ОСОБА_2 не було відомо про суму виявленої недостачі, зафіксовану в довідці-розрахунку та складення її та відповідних актів у його відсутності, спростовується зазначеною вище постановою про відмову в порушенні кримінальної справи, в якій йшла мова, зокрема про 50 323грн. 09 коп. суми недостачі, яка виникла внаслідок службової недбалості саме ОСОБА_2 , крім того в акті службового розслідування відображено, що ОСОБА_2 відмовився надавати письмові пояснення з тих причин, що такі пояснення він надавав слідчому військової прокуратури Київського гарнізону.
З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним факт заподіяння військовій частині НОМЕР_1 прямої дійсної шкоди; факт недбалого виконання відповідачем службових обов`язків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вину відповідача в заподіянні шкоди.
Між тим, відповідач ОСОБА_2 заперечуючи проти позову, заявив клопотання про застосування строків позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.
Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Правовий висновок щодо застосування строків позовної давності був висловлений Верховним Судом України у справі за № 6-2469цс16, зокрема :

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Отже, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).
У даному випадку починаючи з грудня 2009 року позивач був обізнаний про виявлений факт нестачі військового майна прийнятого відповідачем ОСОБА_2 на зберігання, що підтверджується актом № 449 інвентаризації майна складу РАО № 6 військової частини НОМЕР_1 , довідкою-розрахунком за вих. № 66/10 від 27 жовтня 2010 року, актом службового розслідування, постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 22 лютого 2010 року та вироком суду від 26 березня 2010 року.
У 2012 році військова частина НОМЕР_1 звернулась до відповідача із аналогічним позовом у порядку адміністративного судочинства, проте, ухвалою Вищого адміністративного суду від 06 лютого 2014 року провадження у справі було закрито і роз`яснено сторонам право на звернення до суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Тобто, оскільки строк позовної давності переривався, з моменту винесення зазначеної ухвали ВАСУ пройшло також більше 3-х років.
Проте, позивач, будучі обізнаним про зазначену ухвалу ВАСУ від 06.02.2014 року до суду із даним позовом звернувся лише 12 квітня 2018 року.
При зверненні із позовом до суду позивач заявив про поновлення строків звернення до суду на тій підставі, що відповідальна особа, яка на момент розгляду справи представляла інтереси військової частини НОМЕР_1 в судових процесах, була звільнена з лав ЗСУ, на підтвердження чого надав витяги із наказів щодо відрядження майора ОСОБА_4 - помічника командира з правової роботи у період із 24.10.2016 по 25.01.2017 року, та накази останнього про відпустку з 10.05.2017 року по 24.05.2017 року, з 06.07.2017 року по 04.08.2017 року. Також зазначив, що до порушення строків звернення призвело велике навантаження на помічника командира з правової роботи та практична відсутність його в місці постійної дислокації.
Крім того, представники позивача зазначили, що про порушення прав військової частини дізналися лише у листопаді 2017 року, коли ОСОБА_2 припинив сплачувати кошти добровільно. Проте, як було з`ясовано у ході судового розгляду, збитки завдані злочином у сумі 32 171, 94 грн. які сплачував ОСОБА_2 за вироком суду, представники позивача помилково вважали матеріальною шкодою внаслідок службової недбалості у сумі 50 323,09 грн., про стягнення якої йдеться у позові.
Статтею 81 ЦПК України на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Однак суду представниками позивача не було надано жодних доказів в розумінні ст. 77-80 ЦПК України, якими би спростовувалися доводи відповідача щодо застосування строку позовної давності.

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Виходячи із викладеного вище, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77-81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 (місце знаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Білопільським РВ УМВС України в Сумській області 11.04.1997 року, РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ), про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 50 323 грн. 09 коп. відмовити за пропуском строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 23 серпня 2018 року.

Суддя