Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 541/767/16-ц

провадження № 61-5314св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 серпня 2016 року у складі судді Сидоренка Ю. В. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 12 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Прядкіної О. В., Обідіної О. І., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договорів на вклад недійсними.

Позовну заяву мотивовано тим, що між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (далі - АППБ «Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі начальника Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції вказаного банку Толмачовою Л. М. та ОСОБА_2 було укладено договори на вклад «Універсальний» (без пролонгації) від 14 листопада 2007 року № 20/02-02/40 та від 11 липня 2008 року № 20/02-02/19 строком на шість місяців кожний із виплатою 26 % річних за кожним вкладом. Згідно з першим договором ОСОБА_2 передала банку 10 000 доларів США, а згідно з другим - 45 000 доларів США.

Вказані вище договори були вчинені представником банку Толмачовою Л. М. з перевищенням повноважень, у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ні договори на вклад і прибуткові касові ордери, ні операції, про які зазначено у цих документах, не зареєстровані та не обліковуються.

Відповідач не надав банку заяву про відкриття вкладних рахунків на її ім'я, кошти від відповідача не надходили, що підтверджується даними бухгалтерського обліку АТ «Райффанзен Банк Аваль». За фактом підроблення Толмачовою Л. М. договорів на вклад, прибуткових касових ордерів з метою заволодіння коштами відповідача щодо неї порушено кримінальне провадження за частиною п'ятою статті 191 КК України.

Крім того, найменування банку, зазначене в договорі, - АППБ «Аваль», не відповідає найменуванню банку згідно із статутом банку, чинним на час укладення договорів - Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «РайффайзенБанк Аваль»). На дату укладення договору на вклад від 11 липня 2008 року у Толмачової Л. М. були відсутні повноваження на здійснення банківських операцій, оскільки в період з 07 по 20 липня 2008 року вона перебувала у щорічній відпустці.

Також оспорювані договори укладено від імені Полтавського обласного філіалу АППБ «Аваль», однак завірено печаткою Миргородського відділення АППБ «Аваль», тоді як станом на час укладення договорів Миргородського відділення АППБ «Аваль» вже не існувало, оскільки назву відділення було змінено. Крім того, Толмачова Л. М. згідно з наданою їй довіреністю мала право підписувати лише документи, що стосуються діяльності відділення, а не Полтавського обласного філіалу.

Оскільки вказані договори не відповідають вимогам статтей 203, 1059 ЦК України у зв'язку з недодержанням письмової форми, то вони, на думку позивача, є нікчемними.

У зв'язку з наведеним ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просив визнати недійсними договір на вклад «Універсальний» (без пролонгації) від 14 листопада 2007 року № 20/02-02/40 та договір на вклад «Універсальний» (без пролонгації) від 11 липня 2008 року № 20/02-02/19, які укладені між АППБ «Аваль» та ОСОБА_2

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що письмова форма оскаржуваних позивачем договорів є дотриманою, факт внесення коштів відповідачем та отримання їх банком підтверджується прибутковими касовими ордерами, а тому підстави для визнання договорів недійсними відсутні.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відхилено. Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 серпня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, зокрема те, що договори банківського вкладу були укладені в письмовій формі уповноваженою банком особою, на підтвердження чого було видано прибуткові касові ордери, які відповідають вимогам пункту 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 (далі - Інструкція про касові операції).

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів про дотримання письмової форми договору та про внесення відповідачем коштів на вклад підтверджується прибутковими валютними ордерами від 14 листопада 2007 року № 58 та від 11 липня 2008 року № 64 є неправильними та не обґрунтовані належними і допустимими доказами. Неправильне застосування норм матеріального права, а саме положень пункту 8 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про касові операції, призвело до ухвалення незаконних та необґрунтованих рішень. Інструкцією про касові операції передбачено, що прийняття банками готівки на вкладні (депозитні) рахунки є касовими операціями, які здійснюються в операційній касі виключно за заявою на переказ готівки, а після завершення приймання готівки банки видають квитанцію, яка є складовою частиною (другим екземпляром) заяви на переказ готівки, форма якої встановлена додатком № 6 Інструкції про касові операції. Наявні у матеріалах справи прибуткові валютні ордери не відповідають вимогам Інструкції про касові операції щодо їх форми, змісту, у тому числі не містять обов'язкових реквізитів.

Таким чином, у порушення норм статей 212, 213, 214 ЦПК України щодо дослідження доказів та встановлення фактичних обставин справи, а також положень статті 179 ЦПК України, при постановленні оскаржуваних рішень суди дійшли незаконного висновку про дотримання письмової форми договору банківського вкладу. Апеляційний суд необгрунтовано відмовив банку у прийнятті доказу - висновку експертного дослідження Київського національно-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення економічного дослідження від 27 липня 2016 року за

№ 11231/16-45, відповідно до якого спірні прибуткові валютні ордери не відповідають вимогам законодавства та не є підтвердженням внесення готівкових коштів на вкладні рахунки в банку. Водночас судом першої інстанції взагалі не надано вказаному доказу правової оцінки.

Крім того, судами безпідставно не застосовано норми статей 203, частини другої статті 633, статті 1058 ЦК України, відповідно до яких умови договору банківського вкладу як публічного договору встановлені однаковими для всіх споживачів.

Розмір відсоткових ставок, зазначених у договорах, не узгоджується з їхніми дійсними показниками, які оприлюднені банком.

Також звертає увагу на відсутність у Толмачової Л. М. відповідних повноважень щодо визначення та регулювання умов договорів банківського вкладу та перевищення своїх повноважень щодо укладання таких договорів від імені Полтавського обласного філіалу ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».

З огляду на викладене судові рішення ухвалені при неповному з'ясуванні обставин справи, що суперечить вимогам статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, не відповідають вимогам статті 213 ЦПК України 2004 року щодо їх законності та обґрунтованості.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Заперечення на касаційну скаргу відповідачем не подано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2017 року справу за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про визнання договорів на вклад недійсними призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 14 листопада 2007 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_2 було укладено договір № 20/02-02/40 на вклад «Універсальний» (без пролонгації), за умовами якого відповідач передає, а позивач приймає грошові кошти в сумі 10 000 доларів США строком на 6 місяців (а. с. 13).

Внесення до банку коштів у сумі 10 000 доларів США підтверджується прибутковим валютним ордером від 14 листопада 2007 року № 58 (а. с. 14).

11 липня 2008 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_2 було укладено договір № 20/02-02/19 на вклад «Універсальний» (без пролонгації), за умовами якого відповідач передає, а позивач приймає грошові кошти в сумі 45 000 доларів США строком на 6 місяців (а. с. 15).

Внесення до банку коштів в сумі 45 000 доларів США підтверджується прибутковим валютним ордером від 11 липня 2008 року № 64 (а. с. 16).

Відповідно до довідки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» договори на вклад «Універсальний» (без пролонгації) від 14 листопада 2007 року № 20/02-02/40 та від 11 липня 2008 року № 20/02-02/19 у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не обліковуються; у Миргородському відділенні Полтавської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначені у договорах на вклад «Універсальний» рахунки № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4, а також зазначені у прибуткових валютних ордерах рахунки № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 не відкривалися; грошові кошти від ОСОБА_2 на підставі вищевказаних договорів до каси банку не надходили, на вищезазначені або на інші рахунки не зараховувалися.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, (далі - Положення про порядок здійснення банками України вкладних операцій) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до пункту 2 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про касові операції, яка була чинною на момент укладення договорів банківського вкладу - 24 квітня 2007, приймання готівки національної валюти від клієнтів здійснюється через каси банків за такими прибутковими касовими документами: за заявою на переказ готівки - від юридичних осіб для зарахування на власні поточні рахунки, від фізичних осіб - на поточні, вкладні (депозитні) рахунки, а також від юридичних та фізичних осіб - на рахунки інших юридичних або фізичних осіб, які відкриті в цьому самому банку або в іншому банку, та переказу без відкриття рахунку; за рахунками на сплату платежів - від фізичних осіб на користь юридичних осіб; за прибутковим касовим ордером - від працівників та клієнтів банку за внутрішньобанківськими операціями; за документами, установленими відповідною платіжною системою: від фізичних і юридичних осіб - для відправлення переказу та виплати його отримувачу готівкою в національній валюті.

Пунктом 8 глави 2 розділу ІІІ зазначеної Інструкції передбачено, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Таким чином, аналізуючи положення наведених вище норм матеріального права, суди попередніх інстанцій правомірно вважали дійсним факт передачі відповідачем коштів позивачу на виконання умов договорів на вклади від 14 листопада 2007 року та від 11 липня 2008 року, що підтверджується прибутковими валютними ордерами від 14 листопада 2007 року № 58 та від 11 липня 2008 року № 64.

Згідно із пунктом 2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних операцій грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

При цьому частина третя статті 1058, частина друга статті 1068 ЦК України встановлюють, що банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Таким чином, згідно із частиною третьою статті 1058, частиною другою статті 1068 ЦК України, пунктом 2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних операцій відкриття відповідних рахунків та облікування на них грошових коштів у національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку, відповідно до якого банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, у день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Звертаючись до суду з указаним позовом, банк в обґрунтування своїх вимог зазначав про нікчемність оспорюваних правочинів, з огляду на недотримання їх письмової форми.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України. Разом із тим згідно із частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Виходячи зі змісту статтей 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних операцій, пункту 8 глави 2 розділу III Інструкції про касові операції письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які, у свою чергу, є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

При цьому відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку (частина третя статті 1058, частина друга статті 1068 ЦК України, пункт 2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних операцій).

Таким чином, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постановах від 06 червня 2012 року у справі № 6-17цс12, від 29?жовтня 2014?року у справі №?6-118цс14, від 21 вересня 2016 року у справі 6-997цс16.

Отже, необліковування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору, оскільки факт внесення відповідачем коштів підтверджується прибутковими валютними ордерами, які відповідають вимогам закону. Крім того, станом на час укладення спірного договору начальником Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції ВАТ «РайффайзенБанк Аваль» була Толмачова Л. М., яка мала повноваження, визначені довіреністю.

Враховуючи викладене, висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні вказаного позову є законним та обґрунтованим, оскільки наявність правових підстав щодо визнання недійсними вищевказаних договорів не встановлено.

Доводи касаційної скарги є аналогічними змісту апеляційної скарги, фактично зводяться до незгоди заявника з мотивами судових рішень, які наведені в їх обґрунтування та які заявником у процесі розгляду справи не спростовані, а також переоцінки доказів, що на стадії перегляду справи у касаційному порядку нормами чинного ЦПК України не передбачено.

Таким чином, доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з положеннями статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю. В. Черняк