Справа № 442/7747/17 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С.
Провадження № 22-ц/783/7157/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, правонаступником якого є Головне Управління Пенсійного Фонду України Львівської області на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в складі судді Павлів З.С. від 22 листопада 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Дрогобицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області, правонаступником якого є Головне Управління Пенсійного Фонду України Львівської області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2017 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт належності ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 трудової книжки, виданої ОСОБА_2, яка заповнена 26 листопада 1976 року у відділі кадрів комбайнового заводу ім.Г.І. Петровського м.Херсону.

Дане рішення оскаржило Дрогобицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області, правонаступником якого є Головне Управління Пенсійного Фонду України Львівської області.

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів залишити без розгляду. Зазначають, що судом не взято до уваги п.1 ч.1 ст. 3, п.4 ч.1 ст. 18 КАС України та ч.4 ст. 256 ЦПК України та не залишено заяву без розгляду. Зазначають, що заявник звернувся в суд із заявою про встановлення факту, оскільки в трудовій книзі невірно зазначена його дата народження і, на його думку, це в подальшому може спричинити перешкоди щодо призначення йому пенсії по віку, тобто може відбутись спір між фізичною особою та суб'єктом владних повноважень.

Судом апеляційної інстанції залучено до участі у розгляді справи ГУ ПФ України у Львівській області як правонаступника заінтересованої особи Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, що ліквідоване.

В судове засідання представник заінтересованої особи не з'явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за його відсутності, зважаючи на те, що такий учасник повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представника суду представлено суду не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що від представника заінтересованої особи до суду надійшла заява з проханням про розгляд справи за відсутності їх представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи осіб, що беруть участь у справі в межах мотивів заяви, заперечення на заяву та апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись на ст. 234, 256 ЦПК України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року та задовольняючи заяву, - виходив з того, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1. Як стверджує заявник, у трудовій книжці ОСОБА_2 допущено описку в даті його народження, а саме помилково вказано дату його народження як ІНФОРМАЦІЯ_1, замість правильної - ІНФОРМАЦІЯ_2. При таких обставинах суд не взяв до уваги покликань представника [заінтересованої особи], викладених у письмовому запереченні, долученому до матеріалів справи, та вважав, що встановлення факту, про який просить заявник, не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та мають для заявника юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви, судом не встановлено.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції немає.

Заявник звернувся в суд, із заявою з участю заінтересованої особи Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, що на даний час ліквідоване і судом апеляційної інстанції було замінене на правонаступника ГУ ПФ України у Львівській області, в якій просив: встановити факт належності йому трудової книжки, виданої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка заповнена 26 листопада 1976 року у відділі кадрів комбайнового заводу ім.Г.І. Петровського м.Херсону.

В обґрунтування заяви покликався на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1. 26 листопада 1976 року влаштувався на роботу на посаду токаря півавтоматчика на комбайновий завод ім..Г.І.Петровського м.Херсона, де йому у відділі кадрів видали трудову книжку. Після цього він працював на Дрогобицькому долотному заводі, служив в армії, ДПСП «Ольвія», ПП «Телекомпанія Опір». У зв'язку з тим, що він досяг пенсійного віку, звернувся до Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області щоб йому порахували яку пенсію він зможе отримувати. Проте, йому повідомили, що в трудовій книзі є допущена описка в даті його народження, а саме вказано, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2, замість правильної дати - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про:

1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи;

2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності;

3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою;

4) усиновлення;

5) встановлення фактів, що мають юридичне значення;

6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред'явника та векселі;

7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність;

8) визнання спадщини відумерлою;

9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку;

10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу;

11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. У випадках, встановлених пунктами 1, 3, 4, 9, 10 частини другої цієї статті, розгляд справ проводиться судом у складі одного судді і двох присяжних.

На даний час вказані відносини регулює ст. 293 ЦПК України, що є практично аналогічною по своїй редакції що стосується вимог у даній справі.

Також відповідно до п. 6 ч.1 та ч.2 ст. 256 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції), суд розглядає справи про встановлення факту: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

На даний час аналог - п.6 ч.1 та ч.2 ст. 315 ЦПК України.

Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, що слід вважати роз'ясненнями суду касаційної інстанції схожих правовідносин вказано, - при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об'єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Зважаючи на вказане судом першої інстанції прийняте по суті правильне рішення про встановлення факту належності заявнику трудової книжки у якій неправильно зазначено його дата народження, а саме замість ІНФОРМАЦІЯ_2 року - ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Вказане підтверджено рядом особистих документів заявника, оригінали яких були оглянуті у суді апеляційної інстанції та копії з яких долучені до матеріалів справи, а саме трудової книжки, свідоцтва про народження, дипломів про закінчення навчальних закладів, військового квитка, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, паспорта громадянина України (а.с. 44-52) та особою, яка подала апеляційну скаргу не оспорюється.

Доводи ж скарги про те, що встановлення такого факту судом може породити потенційний спір про право (про що також заінтересована особа зазначала і у запереченні на заяву у суді першої інстанції а.с. 12) без жодної конкретизації, про який спір йдеться та який може виникнути у майбутньому не слід вважати підставними та такими, що свідчать про необхідність скасування рішення суду із залишенням заяви без розгляду.

Крім цього, слід вказати і про те, що у ч.4 ст. 256 ЦПК України (в редакції станом на час розгляду справи судом першої інстанції) та ч.4 ст. 315 ЦПК України станом на даний час, про що йдеться також і у п.п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, - йдеться саме про виникнення конкретного спору про право, а не будь-якого спору, що може бути зініційований суб'єктом владних повноважень з метою унеможливлення фізичною особою реалізації протягом тривалого часу передбачених законом прав.

Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги слід вважати безпідставними та таку відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, правонаступником якого є Головне Управління Пенсійного Фонду України Львівської області - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 20 липня 2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра