У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі: головуючого судді Тептюка Є.П.,

при секретарі Березюк Л.С.,

за участі: скаржника ОСОБА_1, головного державного виконавця ЧРВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Яворського О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси скаргу ОСОБА_1 на а дії головного державного виконавця Черкаського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_2,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Яворського О.М., здійснені ним 06.07.2018 року під час виконавчих дій в ході яких було вилучено автомобіль НОМЕР_1. На думку скаржника незаконність дій державного виконавця полягала в проникненні до його житла за адресою с.Свидівок Черкаського району, Черкаської області вул. Бабабка, 9 та вилучення автомобіля без дозволу суду. Крім того ОСОБА_1 просив зобовязати ОСОБА_2 повернути автомобіль НОМЕР_1.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свою скаргу з підстав викладених у

ній.

ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги та пояснив, що всі виконавчі дії здійсненні ним 06.07.2018 року в ході яких було вилучено автомобіль НОМЕР_1, жодним чином не порушують закон і права ОСОБА_1 Ним було неодноразово поштовими повідомленнями та в телефонному режимі було повідомлено ОСОБА_1 про проведення оцінки автомобіля та про вилучення автомобіля для реалізації, але боржник всіляко ігнорував вимоги державного виконавця.

06.07.2018року він з двома понятими прибув до місця зберігання арештованого майна, там була жінка, яка представилася сестрою боржника, він їй повідомив, що в присутності двох понятих будуть відбуватися виконавчі дії та вилучатися арештований автомобіль, повторно телефонував ОСОБА_1 з проханням прибути до місця зберігання автомобіля, але боржник продовжував ігнорувати всі виклики. Вони його чекали декілька годин, а потім забрали арештований автомобіль про що склали відповідний акт. Крім того, зазначив, що автомобіль вилучався не з місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 як зазначає в своїй скарзі останній, а з місця зберігання автомобіля с.Свидівок вул. Польова, 25. Також пояснив, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є фізичною особою- підприємцем, а в рамках зведеного виконавчого провадження з ОСОБА_1 стягуються кошти в тому числі і як з фізичної особи-підприємця, отже на нього розповсюджується дія п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду та вирішення по суті, приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що у головного державного виконавця Яворського О.М. на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 54478889 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 1096855 грн. та на користь ПАТ КБ «ПриатБанк» боргу в сумі 27972,17 грн.

09.08.2017року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 1096855 грн. згідно рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30.05.2017 року;

18.10.2017року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 27972,17 грн. згідно наказу про примусове виконання рішення винесеного господарським судом Черкаської області від 21.11.2014 року;

05.09.2017року винесена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_1 по примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 54478889, в ході даної виконавчої дії було описано та накладено арешт в тому числі і на автомобіль НОМЕР_1. Дане майно було залишене на відповідальному зберіганні у ОСОБА_1, за адресою с.Свидівок вул. Польова, 25 Черкаського району Черкаської області. Дані виконавчі дії були проведені за участі боржника і двох понятих, про що свідчить їх підписи в постанові;

31.05.2018року винесено постанову про призначення субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання 1111 «АЖІО» для участі у виконавчому провадженні для визначення вартості для подальшої реалізації описаного та арештованого майна боржника ОСОБА_1 в тому числі і автомобіля НОМЕР_1. Дана постанова неодноразово була надіслана боржнику ОСОБА_1 рекомендованим листом, що підтверджується копіює списків №164 про направлення Черкаським РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області рекомендованих листів.

Тобто, боржник повідомлявся поштовою кореспонденцією про намір здійснення виконавчих дій в частині проведення оцінки нерухомого майна боржника з метою його реалізації.

14.06.2018року був виготовлений звіт про оцінку автомобіль НОМЕР_1 та прийнято рішення про проведення виконавчих дій, дана постанова неодноразово була надіслана боржнику ОСОБА_1 рекомендованим листом, що підтверджується копією списків №176 про направлення Черкаським РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області рекомендованих листів.

06.07.2018року державним виконавцем Яворським О.М. був здійснений виїзд на адресу, де розташоване арештоване майно боржника, а саме: с. Свидівок вул. Польова, 25 Черкаського району Черкаської області де складено акт про те, що при виїзді за адресою: с.Свидівок вул. Польова, 25 Черкаського району Черкаської області, було здійснено примусове проникнення на територію зберігання арештованого майна з метою здійснення виконавчих дій в ході яких було вилучено автомобіль НОМЕР_1 для передачі іншому зберігачу з метою подальшої реалізації. Про що був складений відповідний акт, у якому є підписи усіх осіб, що приймали участь при його складенні (державного виконавця, стягувача, понятих).

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обовязковим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку.

Виконавець своєю постановою може передати майно на зберігання іншому зберігачу. Копія постанови вручається новому зберігачу, до якої додається копія постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника (ч.4 ст. 58 цього Закону).

Згідно п.10 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2.04.2012 року за №512/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2.04.2012 року за №489/20802, після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову.

У разі відсутності боржника та якщо рішення може бути виконано без його участі, виконання рішення проводиться за участю стягувача або його представника та двох понятих (п.24 розділу VIII Інструкції).

Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» присутність понятих є обовязковою у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, повязаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.

Таким чином, визначена законодавством процедура здійснення виконавчої дії щодо передачі арештованого майна боржника з метою зміни зберігача передбачає її проведення за відсутності боржника (але за участю понятих). До того ж, в даному випадку ОСОБА_1 неодноразово був повідомлений про призначені дати виконавчих дій, але ігнорував їх. Скаржник в судовому засіданні вказав, що він, достеменно знав про наявність виконавчого провадження і про проведену оцінку арештованого майна.

Тому, акт державного виконавця, складений державним виконавцем з додержання усіх норм, а права боржника ніяким чином не були порушені.

Щодо твердження представника боржника щодо незаконного проникнення державного виконавця Яворського О.М. в його домоволодіння за адресою с. Свидівок вул. Бабака, 9 Черкаського району, без рішення суду, суд зазначає наступне.

По-перше, в судовому засіданні встановлено, що державний виконавець Яворський О.М. не проникав на територію домоволодіння за адресою с. Свидівок вул. Бабака, 9 Черкаського району, як зазначає ОСОБА_1 в своїй скарзі, а на територію де зберігалося арештоване майно по вул. Польова, 25 в с.Свидівок , Черкаського району, Черкаської області.

По-друге, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку, що передбачено п.п.5,6 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Як встановлено в судовому засіданні і підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є фізичною особою- підприємцем, в рамках зведеного виконавчого провадження з ОСОБА_1 стягуються кошти в тому числі і як з фізичної особи-підприємця відповідно до наказу господарського суду Черкаської області, отже на нього розповсюджується дія п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, відповідно ч.5 ст. 19 вказаного Закону, боржник зобовязаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

З огляду на те, що боржник, будучи повідомленим про здійснення виконавчих дій намагався ухилятися від їх проведення, що ускладнювало виконання рішення, з метою задоволення законних вимог стягувача, державним виконавцем було прийнято рішення про примусове проникнення до місця зберігання арештованого майна по вул. Польовій, 25 в с.Свидівок, Черкаського району.

Тому доводи боржника про незаконне проникнення на територію його домоволодіння по вул. Бабака, 9 в с.Свидівок, Черкаського району, Черкаської області не мають належного обґрунтування.

Крім того, суд констатує наступне.

Ратифікувавши Конвенцію про захист прав і основних свобод людини, Україна визнала її частиною національного законодавства.

Разом з тим відповідно до частини 3 пункту (Ь) статті 31 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів від 1969 р., ратифікованої Україною 14.05.1986 р., поряд з контекстом враховується наступна практика застосування договору, яка встановлює угоду учасників щодо його тлумачення. Відповідно до статті 32 Конвенції питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду з прав людини, який діє відповідно до Конвенції. Таким чином, рішення Європейського суду з прав людини є невідємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Статтею 6 § 1 Конвенції передбачається, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Як відзначив Європейський суд з прав людини, з огляду на "визначне місце", яке посідає право на справедливий судовий розгляд у демократичних суспільствах, його обмежене тлумачення не відповідатиме обєктові та цілям статті 6. Щодо сфери дії статті, то вона не обмежується лише судовими слуханнями, адже відповідно до Конвенції, весь процес взагалі повинен відповідати критеріям справедливості.

Стаття 6 розповсюджує свою дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обовязкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невідємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції.("Іммобільяре Саффі" проти Італії" , 22774/93, 28.07.1999, § 63; рішення Горнсбі проти Греції від 19.03.1997, § 40.)

Також Європейський суд нагадував, що статті 6 § 1 Конвенції вимагає, щоб усі стадії судового розгляду, які мають на меті вирішити спір щодо прав і обовязків цивільного характеру, закінчувались у розумний строк та щоб не можна було виключити стадії, які слідують за винесенням рішення щодо суті. Так, виконання рішення чи ухвала будь якого суду має розглядатись як складова частина "процесу" в сенсі статті 6.

Як зазначив в судовому засіданні державний виконавець з моменту відкриття провадження боржником не сплачено жодних коштів на задоволення вимог стягувача.

Однак, відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини право доступу до суду, що гарантується статтею 6 §1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Право за судовий захист, яке гарантується статтею 6 §1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обовязкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необгрунтованих затримок.

На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка боржника та обсяг призначеної до стягнення суми (майна). Натомість державний виконавець повинен використовувати наявні ефективні засоби правового захисту стягувача при тривалому невиконанні судового рішення.

Так, скаржником не надано жодних доказів, які б підтверджували бажання та направленість його дій на виконання судового рішення, яке є обовязковим до виконання, та задоволення вимог стягувача.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльності були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, суд вважає, що в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Яворського О.М. слід відмовити, оскільки в межах розгляду вимог скарги суд не вбачає неправомірних дій головного державного виконавця Яворського О.М. З огляду на вищенаведене, керуючись ст.ст. 258-260, 353, 354, 447-451 ЦПК України, ст.ст. 1, 8, 13, 18, 19, 22, 28, 56, 58, 74Закону України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2.04.2012 року за № 512/5, суд

у х в а л и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на а дії головного державного виконавця Черкаського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_2 - відмовити.

Ознайомитись з повним текстом судової ухвали, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на ухвалу можуть бути подані протягом 15 днів з дня її складення через суд першої інстанції до апеляційного суду Черкаської області.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 23 липня 2018 року.

Суддя Є. П. Тептюк