Справа № 361/5729/18
провадження № 4-с/361/71/18
У Х В А Л А

26 грудня 2018 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Селезньової Т.В. при секретарі Коваль А.В.. розглянувши у судовому засіданні в м. Бровари скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Броварського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №ВП 11720809, стягувач ОСОБА_3, та про скасування постанови про встановлення обмежень у праві виїзду за межі України і постанови про обмеження у праві керування транспортними засобами,

встановив:

Заявник просить скасувати Постанову державного виконавця Броварського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області ОСОБА_2 від 08.08.2018р. у виконавчому провадженні №ВП 11720809 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України і Постанову державного виконавця Броварського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області ОСОБА_2 від 08.08.2018р. у виконавчому провадженні №ВП 11720809 про встановлення тимчасового обмеження боржника у керуванні транспортними засобами.

Скаргу заявник обґрунтував тим, що обмежувальні заходи вжиті щодо нього державним виконавцем без законних підстав, і вказані постанови є незаконними, протиправними, оскільки заборгованість по аліментам розрахована неправильно, є явно завищеною, аліменти визначені не за часткою 1/8 згідно останнього судового рішення, а з первісно визначеної частки 1/4; крім того, заборгованість розрахована за останній період не з його реальних доходів (допомоги по безробіттю, яку він отримував у Центрі зайнятості), а з середнього заробітку по регіону, що призвело до явного завищення розміру заборгованості; крім того, державний виконавець прийняв до уваги заборгованість, яка утворилась значно раніше, ніж були внесені зміни до закону «Про виконавче провадження», якими державному виконавцю надано право приймати дані рішення (щодо обмеження у виїзді за межі України і обмеження керування транспортними засобами), що на думку заявника є незаконним, оскільки закон не має зворотної сили у часі, і тому підставою для вжиття даних обмежень могла бути лише наявність заборгованості , яка б утворилась після внесення даних змін до закону; а у вказаний період тобто після лютого 2018 року він не має заборгованості по аліментам перед стягувачем ОСОБА_3, оскілки аліменти утримувались в Центрі зайнятості, а після працевлаштування - за місцем роботи; утримання аліментів не у повному розмірі пояснювалось наявністю інших виконавчих листів з аліментними зобовязаннями перед іншими стягувачами. Крім того, заборгованість по аліментам (у значно меншому розмірі) у нього виникла з поважних причин, оскільки він має інші аліментні зобовязання перед іншими стягувачами (аліменти на іншу дитину, аліменти на обох батьків), і заборгованість виникла за період до відкриття виконавчого провадження за даним виконавчим листом, тому така заборгованість не мала бути врахована державним виконавцем при застосуванні вказаних обмежувальних заходів. Крім того, державний виконавець не мав права вживати обмеження у керуванні транспортними засобами згідно п.10ст.71 закону, оскільки за його місцем роботи, про що він повідомив державного виконавця, обовязковою умовою працевлаштування є наявність транспортного засобу і водійських прав. Вважає, що даними постановами він суттєво обмежений у працевлаштуванні, оскільки підшукує собі роботу у міжнародній компанії, з більшою зарплатою, і тому даними постановами також порушені і права дитини, оскільки він не має можливості влаштуватись на вищеоплачувану роботу. Вважає, що державний виконавець виніс дані постави необґрунтовано, не переконавшись у наявності боргу та його розмірі, не врахувавши конкретні обставини, не поставивши його до відома, виходячи виключно зі слів і інтересів стягувача. Також підставою для скасування вказаних постанов заявник зазначив те, що державний виконавець надіслав до відповідних органів вказані постанови, не дочекавшись набрання постановами законної сили.

Стягувач ОСОБА_3 з скаргою не погодилась, дії державного виконавця і оскаржувані постанови вважає законними і обґрунтованими; з даного приводу пояснила суду, що на протязі тривалого часу - з 2009 року, заявник, маючи аліментні зобовязання перед нею, всіляко ухиляється від належного виконання даного зобовязання, змінював місце роботи, звільнявся, приховував свої реальні доходи, не вживав заходів для погашення заборгованості, навпаки постійно заборгованість постійно збільшувалась, і що боржник має доходи і кошти, враховуючи ведений ним спосіб життя та наявність грошей для поїздок закордон та на автомобіль. Вважає розрахунки боргу по аліментам правильними і достатніми для вжиття до боржника вказаних обмежувальних заходів. Крім того, послалась на те, що в 2017 році вона не отримувала аліменти взагалі, протягом 2018 року боржник не вживає заходів для зменшення заборгованості, і що у 2018 році існує і виникла додаткова заборгованість по аліментам; що вказані заходи вжиті державним виконавцем правильно, законно, в тому числі і за її заявою, що це єдиний дієвий спосіб вплинути на боржника вжити заходи по погашенню заборгованості.

Державний виконавець Кухарський О.М. скаргу не визнав, свої дії вважає правомірними, законними і обґрунтованими. З даного приводу пояснив суду, що виконавче провадження надійшло до Броварського міськрайонного відділу ДВС 23.03.2018р. з довідкою про суттєву заборгованість по аліментам; протягом 2018 року (перебування виконавчого листа у його провадженні) він розшукував доходи боржника, робив відповідні запити, викликав боржника, який подав неповні відомості про доходи; крім того, ним було виявлене неповідомлене боржником місце роботи - ТОВ «Еквіденс Клаб», що свідчило також і про ухилення боржника від сплати аліментів та приховування ним своїх доходів. Від стягувача надходили скарги з проханням вжити заходи до боржника, який аліменти не платить і не погашає виниклу у нього заборгованість- і враховуючи наявні відомості. Такі скарги не були голослівними; крім того, за інформацією, наданою за повідомленим боржником йог місцем роботи в ОСББ на користь стягувача ОСОБА_3 утримувались з зарплати аліменти у розмірі 210грн. на місяць, тобто у розмірі, меншому навіть за встановлений законом мінімальний розмір аліментів, що також свідчило про зростання заборгованості, а не про її зменшення. Тому він на підставі довідки -розрахунку, зробленого попереднім державним виконавцем Соломянського райвідділу ДВС, і обновивши дану довідку про заборгованість, розрахувавши аліменти за середньою зарплатою по регіону, і впевнившись у наявності боргу по аліментам у розмірі, значно більшому ніж аліменти за шість та/або чотири місяці, виніс оскаржувані постанови з обмеженням виїзду за межі України і у керуванні транспортними засобами; і вважає, що мав для того всі законні підстави.

Згідно ч.1 ст.74 Закону «Про виконавче провадження» - рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Згідно ч.5 ст.74 Закону- рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Такі скарги розглядаються в порядку, передбаченому ст.ст.447-450 ЦПК України.

Оскаржуваною Постановою державного виконавця Кухарського О.М. від 08.08.2018р. - встановлено тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у виїзді за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом №2-299. Згідно змісту постанови: у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 08.08.2018р. за період з 01.01.2015р. по 01.02.2018р. в сумі 106272,29 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Оскаржуваною Постановою державного виконавця Кухарського О.М. від 08.08.2018р. - встановлено тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом №2-299. Згідно змісту постанови: у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 08.08.2018р. за період з 01.01.2015р. по 01.02.2018р. в сумі 106272,29 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Враховуючи, що відсутні відомості про отримання вказаних постанов заявником раніше, то суд погоджується з тим, що ним не строк оскарження даних постанов пропущено з поважних причин, і такий строк має бути поновлений і скарга має бути розглянута по суті.

З наданих доказів та з матеріалів виконавчого провадження, оглянутих в судовому засіданні в оригіналі, встановлено:

Виконавчий лист № 2-299 від 22.10.2008р. виданий Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на неповнолітню дитину у розмір 1/4 частини доходів.

До ВДВС Соломянського РУЮ у м.Києві подано заява ОСОБА_3 від 18.02.2009.р про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанні виконавчого листа №2-299 від 22.10.2008р. про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на її користь у розмірі 1/4 частки всіх доходів заробітку до досягнення дитиною трьох років.

02.03.2009р. ВДВС Соломянської виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № 22229 документ вступив в силу 19.09.2008р.

Згідно Довідки про доходи, нарахованих виплачених аліментів і заборгованості по виконавчому листу №2-290 від 22.10.2008р., яка видана ТОВ «ТНК Транс» № 034 від 28.03.2011р. ОСОБА_1, працює на посаді Директора Департаменту фінансового контролю ООО «ТНК-Транс», всього виплачено на користь ОСОБА_4170261,38 грн. Заборгованість перед ОСОБА_4 по виконавчому листу №2-290 в сумі 65889,72 грн.

Згідно Довідки про доходи, нарахованих виплачених аліментів і заборгованості по виконавчому листу №2-290 від 22.10.2008р., яка видана ТОВ «ТНК Транс» № 40 від 08.04.2011р. ОСОБА_1 що всі виплати і утримання проведенні системно, своєчасно і в повному обсязі у відповідності до рішень суду, виконавчими листами і у відповідності законодавства України. Виникнення поточної заборгованості повязаної з одночасним предявленням до виконання 3-4 виконавчих листів, розмір утримань по яким перевищує встановлений законом 50% . Заборгованість перед ОСОБА_4 в сумі 70062, 29 грн.

Згідно Звіту про здійснення відрахування та виплати за період з лютого 2012р. по липень 2012р. заборгованість по виплаті аліментів на 01.08.2012р. за виконавчим листом №2-299 від 22.10.2008р. становить 52111, 67 грн.

24.10.2012р. Броварським міськрайонним судом Київської області змінено розмір аліментів, призначено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на дочку ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частки його заробітку, (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Відповідно до відмітки рішення суду набрало законної сили. Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист 24.04.2013р. яким змінено розмір аліментів ОСОБА_1 та призначено стягувати на користь ОСОБА_3 аліменти на користь дочки ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частки доходів.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 22.09.2016р. зменшено розмір аліментів, стягнутих рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.10.2012р. із 1/6 частки на 1/8 частину заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили 22.09.2016р.

Згідно Звіту про здійснення відрахування та виплати №ТТ031/2 від 18.03.2016р., ВДВС Соломянського РУЮ у м.Києві відносно боржника ОСОБА_1 за період з вересня 2015 р. по лютий 2016 р. - заборгованість по виплаті аліментів станом на 29.02.2016р. становить 43748, 24 грн.

Згідно Звіту про здійснені відрахування та виплати №ТТ060/3 від 10.10.2016р. ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві відносно ОСОБА_1 за період з березня 2016 р. по вересень 2016 р. заборгованість по виплаті аліментів на 30.09.2016р. за виконавчим листом №2-299 від 22.10.2008р. становить 59023, 37 грн.

Згідно Звіту про здійснені відрахування та виплати №ТТ015/2 від 20.04.2017р., ВДВС Соломянського РУЮ у м.Києві, відносно ОСОБА_1 за період з жовтня 2016 р. по квітень 2017 р. заборгованість по виплаті аліментів на 19.04.2017р. за виконавчим листом№2-299 від 22.10.2008р. становить 78602, 39 грн.

07.02.2018р. вих.№ 17089 дані відносно ОСОБА_1 було внесено до Єдиного реєстру боржників.

Постановою ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві від 26.02.2018р. виконавче провадження передано до Броварського ВДВС ГТУЮ у Київській області у строк до 02.03.2018р., копії направлено сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до розрахунку заборгованості №31009081 від 01.02.2018р. Соломянський районний відділ ДВС м.Києві, за виконавчим листом №2-299/2008р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість з аліментів 106272,29грн.

Постановою державного виконавця Броварського міськрайонного відділу ДВС від 26.03.2018р. прийнято виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини (ВП 11720809).

16.02.2018р. ОСОБА_1 подав повідомлення до ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції, що його знято з обліку як безробітного з Броварського міськрайонного центру зайнятості, та з 15.02.18р. він працевлаштований в ОСББ «Грушевського 19».

Згідно наданого Цивільно-правового договору від 15.02.2018р. між замовником ОСББ «Грушевського, 19» і виконавцем ОСОБА_1 - замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання виконати наступні роботи: зокрема, п.1.1 брати участь у обслуговуванні, утриманні спільного майна будинку, забезпечувати доставку власним транспортом товарно-матеріальних цінностей, що закуповуються, брати участь у відборі підрядників, тощо; п.3.2 виконавець зобовязується виконувати роботи на власному транспортному засобі та мати відповідні водійські права. Згідно п.7.1, 7.2 договір діє до повного його виконання і пролонгується на наступний рік при відсутності письмової вимоги про його розірвання.

30.03.2018р. ОСОБА_1 подав заяву до ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції про повідомлення про нове місце роботи .

Згідно відповіді на запит державного виконавця від 26.03.2018р. до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно - правовими договорами, про останнє місце роботи, за результатом обробки запиту інформацію про боржника ОСОБА_1 не знайдено.

Згідно відповіді на запит від 26.03.2018р. до ДФСУ про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб, результат обробки запиту що інформація стосовно боржників фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО інформація про боржника ОСОБА_1 відсутня.

Постановою від 30.03.2018р. звернуто стягнення на заробітну плату боржника; згідно даної постанови - встановлено, що боржник отримує дохід в ОСББ «Грушевського 19», за адресою, м.Бровари, вул.Грушевського, 19.

Згідно Звіту про здійснені відрахування та виплати по Броварському міськрайонному центру зайнятості за період з травня 2017р. по лютий 2018р., з доходу ОСОБА_1 стягнуто та перераховано стягувачу 4801, 93 грн.

Відповідно до Довідки, виданої головою ОСББ «Грушевського 19», з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 з лютого 2018р. по липень 2018р. стягувалось по 210 грн. в місяць.

Листом від 08.08.2018р. №26434 Броварським міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Київській області здійснено виклик боржника ОСОБА_1 до виконавця на 22.08.2018р. та повідомлено про заборгованість, яка станом на 01.02.2018р. становила 106272,29грн.

В Довідцірозрахунку, виконаній державним виконавцем Кухарським ОМ. 08.08.2018р., за період з лютого 2018р. по липень 2018р. нараховано аліментів в сумі 3348грн. (1260, 00грн. щомісячно), заборгованість станом на 1.08.2018р. складає 108360,29грн.

Також встановлено, що ОСОБА_1 має виконавчі листи про стягнення аліментів на користь його батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на їх утримання, і аліментів на іншу неповнолітню дитину на користь стягувача Діденко.

Згідно ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», - заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно боржника; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ч.1 ст.13 закону - під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 18 закону в редакції, чинній до внесення змін законом від 7.12.2017р., передбачає право та обовязок державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження право, зокрема, п.19) - у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Статтею 71 Закону передбачено порядок стягнення аліментів, підстави для притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності боржника з аліментів, а також підстави певних обмежень, що застосовуються до боржника по аліментам до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Так, згідно ч.2 ст.71 закону - За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. ( Частина друга статті 71 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2234-VIII від 07.12.2017);

Згідно ч.3 ст.71 закону - визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Згідно ч.6 ст.71 закону - у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

Згідно ч.8 ст.71 закону - спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Стаття 71 Закону «Про виконавче провадження» в редакції до змін закону від 7.12.2017р. не містила частини 9-10 і не передбачала права виконавця виносити постанову про обмеження боржника з аліментів у виїзді за межі України та обмеження у праві керування транспортними засобами. Натомість Законом № 2234-VIII від 07.12.2017 статтю 71 було доповнено частинами 9 та 10 (відповідно частина 9 колишньої редакції стала частиною 11). Нова редакція частини 9 ст.71 Закону викладена в такій в редакції, чинній з 8.02.2018р.: ч.9 ст.71: За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: зокрема, 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною пятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені. У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.

Крім того, статтю 71 закону доповнено частиною 10 наступного змісту: ч.10 ст.71: Тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у звязку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 Абзац перший частини дев'ятої статті 71 змінений в частині строку заборгованості; згідно нової редакції: ч. 9: За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно ч.4 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження»: строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини девятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання.

Виходячи з аналізу норм закону, що регулює спірні правовідносини, права та обовязки державного виконавця, та враховуючи надані суду докази та встановлені обставини, суд дійшов таких висновків:

При розгляді даної скарги, піддаючи аналізу дії державного виконавця та оскаржувані постанови на предмет їх відповідності вимогам закону, суд виходить з того, що станом на день отримання даного виконавчого провадження Броварським міськрайонним відділом ДВС за місцем роботи боржника (ОСББ «Грушевського,19») за даним виконаним листом (стягувач ОСОБА_4) рахувалась заборгованість, яка як за сумою, так і за періодом її утворення значно і суттєво перебільшувала заборгованість за шість місяців. Тому державний виконавець при вчиненні виконавчих дій та при прийнятті рішень, мав керуватись саме даним фактом та вживати всі передбачені законом заходи, направлені на виконання рішення суду.

Як видно з матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем вживались заходи по виявленню майна та інших доходів боржника, яких для покриття наявної заборгованості виявилось недостатньо, тому він мав право та був зобовязаний вживати всі примусові заходи до боржника, передбачені законом, в тому числі і передбачені ч.9 ст.71 Закону Про виконавче провадження.

Щодо посилань боржника на явно завищений розмір заборгованості, то суд при розгляді даної скарги (розглядаючи її лише в межах оскарження) не робить висновків щодо правильності розрахунків боргу по аліментам, оскільки законом для цього визначений інший порядок оспорювання такої заборгованості і відповідних розрахунків державного виконавця. У разі спору щодо заборгованості по аліментам, виведеної виконавцем, сторони виконавчого провадження мають право оскаржити такі розрахунки у судовому порядку (але не в межах розгляду скарги на інші дії виконавця). Для розгляду ж даної скарги має значення лише той факт, що у виконавчому провадженні, яке надійшло до Броварського міськрайонного відділу ДВС, був наявним розрахунок заборгованості по аліментам, який не був оспорений сторонами виконавчого приладження, в тому числі не був оспорений боржником, тому не міг бути неприйнятим до уваги державним виконавцем як керівництво до дії та до реагування.

Також має значення та обставина, що під час перебування виконавчого провадження в Броварському міськрайонному відділі ДВС (з березня по липень2018р.) заборгованість не ліквідована, не оспорена, не зменшена, навпаки збільшена за рахунок поточних аліментних утримань не у повному розмірі. Державний виконавець зробив оновлений розрахунок заборгованості по аліментам, і виходячи з такого розрахунку, а також з наявної в виконавчому провадженні інформації щодо утримань аліментів з доходів боржника - станом на день прийняття оскаржуваних рішень (постанов) державний виконавець мав всі підстави виходити з того, що наявна заборгованість не ліквідована, більш того, збільшена, і що вона значно перевищує заборгованість по аліментам за шість місяців (а у зміненій редакції - за чотири місяці).

Той факт, що на даний час боржник ініціював у суді оспорювання розміру заборгованості, не є підставою для висновку про її неправильність в межах розгляду даної скарги, і не є підставою для зупинення провадження за даною скаргою.

Виходячи з аналізу норми закону (ст.71 Закону про виконавче провадження) для вжиття даного обмежувального заходу закон не встановлює таку обовязкову підставу як ухилення боржника від сплати аліментів, достатнім є сама наявність заборгованості. Тому посилання боржника, що він не ухилявся від сплати аліментів і що заборгованість виникла з поважних причин, - не має значення для застосування статті 71 закону.

Заявник посилається на те, що для застосування ч.9 ст.71 Закону могла братись до уваги заборгованість лише за період після прийняття даної норми закону, тобто після лютого 2018р. З цього приводу суд не погоджується з таким тлумаченням заявником даної норми закону, виходячи з наступного: по-перше, Закон про виконавче провадження, а також ЦПК України до внесення змін до Закону в грудні 2017року також передбачав вставлення боржнику обмеження у виїзді за межі України при наявності заборгованості по судовим рішенням, в тому числі заборгованості по аліментам; внесенням до Закону відповідних змін була змінена (спрощена) процедура встановлення такого обмеження. Крім того, після внесення відповідних змін до Закону боржником не вжито заходів до погашення заборгованості, заборгованість не перестала існувати, і тому у державного виконавця були підстави для застосування частини 9 статті 71 Закону станом на серпень 2018року, враховуючи, в тому числі, і той факт, що на дату прийняття оскаржуваної постанови вже пройшов період, з яким повязується застосування примусового обмежувального заходу, передбачений в ч.9 ст.71 Закону ( як чотири, так і шість місяців). Крім того, сама норма закону не містить деталізації щодо періоду, за який виникла заборгованість з аліментів (поточна чи у минулому), визначаючи лише її загальний розмір (заборгованість має бути більшою ніж аліменти за шість, а після внесення змін - за чотири, місяці), а ч.4 ст.11 закону визначає, що такий період обраховується з моменту предявлення виконавчого документу до виконання.

Також суд враховує, що виходячи зі змісту статті 71 Закону вжиття даних обмежувальних заходів є не лише правом, а і обовязком державного виконавця. І при встановлених конкретних обставинах державний виконавець не мав підстав для невжиття відносно боржника обмеження у праві виїзду за межі України.

Посилання боржника на те, що він знаходиться в пошуках роботи у міжнародних компаніях, для чого не може бути обмежений у виїзді за межі України, - для розгляду даної скарги і для застосування статті 71 Закону - значення не мають. Тим більше, що на даний час боржник не довів наявності у нього таких підстав, які б заслуговували в цьому сенсі на увагу, і які б дійсно свідчили про порушення його прав та законних інтересів. (Законним інтересом у цьому сенсі є виконання судового рішення і погашення виниклої заборгованості по періодичним аліментним платежам).

Боржник посилається на те, що у такий спосіб стягувач намагається його присилувати до виплати явно завищеної заборгованості, і даною постановою він поставлений у ситуацію, коли вимушений виплачувати неіснуючий борг. Суд не бере до уваги дані посилання, оскільки розмір заборгованості в даній справі судом не визначається і не перевіряється, а визначається державним виконавцем у порядку, передбаченому СК України, і у разі спору - має бути визначений на наслідками розгляду відповідного звернення боржника до суду.

Таким чином, вказані дії державного виконавця відповідають вимогам закону; оскаржувана постанова про обмеження у виїзді за межі України є законною та обґрунтованою, відповідає загальній меті обовязковості судового рішення, відповідає цілі виконавчого провадження, відповідає інтересам стягувача на повне і належне виконання судового рішення, а також відповідає інтересам дитини, захищеним даним судовим рішенням. Суд не вбачає підстав для визнання вказаних дій державного виконавця неправомірними та для скасування постанови про обмеження у виїзді боржника за межі України.

Посилання заявника на несвоєчасне надіслання йому копії оскаржуваних постанов і передчасне надіслання копій постанов відповідним державним органам для виконання не є підставою для скасування оскаржуваних постанов, оскільки дані дії вчинені вже після прийняття оскаржуваних рішень, і дані обставини мають значення лише для вирішення питання про поновлення строку оскарження вказаних рішень.

Щодо оскарження постанови про обмеження у керуванні транспортним засобом, то суд виходить з наступного:

При встановлених вище конкретних обставинах, зокрема щодо наявності неспростованої інформації про наявність значної заборгованості, що як за періодом її утворення так і за сумою значно перевищувала заборгованість за шість (чотири) місяців, державний виконавець мав право вживати даний обмежувальний захід, керуючись частиною 9 статті 71 Закону Про виконавче провадження. Разом з тим, державний виконавець повинен був враховувати положення частини 10 статті 71 даного Закону.

Заявник посилається на те, що керування транспортним засобом є обовязковою умовою при укладенні з ним договору з ОСББ, який по суті і за характером правовідносин має всі ознаки строкового трудового договору. І за умовами даного договору обовязковою є наявність у працівника права керування транспортним засобом і наявність у нього свого транспорту; за характером роботи вона повязана з мобільністю і перевезенням.

Враховуючи, що заявник надав суду підтвердження про таку роботу, де право керування транспортним засобом є обовязковим , враховуючи, що боржник надав своєчасно до відділу ДВС вказану інформацію ( в лютому 2018р.), і з іншої сторони не встановлено, що вказана робота як станом на день винесення оскаржуваної ухвали, так і на даний час не є єдиним основним законним джерелом засобів існування боржника (принаймні дане ствердження заявника не спростоване), то суд погоджується з заявником у тому, що вказана постанова не відповідає вимогам частини 10 статті 71 Закону «Про виконавче провадження», є протиправною, суттєво обмежує його у роботі, фактично позбавляє єдиного і основного на даний час джерела існування.

Щодо порядку розгляду даного питання, то суд виходить з наступного:

На відміну від обмеження у виїзді за межі України, процедура якого у подібних правовідносинах визначена також і в ст.441 ЦПК України, обмеження у керуванні транспортними засобами, яке закон в новій редакції передбачив для боржників за аліментними платежами, Цивільним процесуальним кодексом України не передбачається; Закон «Про виконавче провадження» також не передбачає процедуру скасування вказаного виду обмеження, і не відносить вирішення даного питання ні до повноважень державного виконавця, яким вжито даний обмежувальний захід до боржника, ні до повноважень суду (за аналогією з вирішенням питань щодо скасування обмеження права виїзду за межі України). Тому єдиним способом захисту прав боржником у даному випадку є оскарження дій (рішень) державного виконавця в порядку, передбаченому статтею 450 ЦПК України, і застосування аналогічних положень процесуального закону у подібних правовідносинах, визначених в статті 441 ЦПК України.

Згідно ст.441 ЦПК України , якою регулюються питання щодо встановлення т имчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України. тобто подібні правовідносини, - тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Згідно ч.5-ч.7 ст.441 ЦПК - суд може скасувати тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обовязкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Згідно ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки встановлено наявність підстави, передбаченої в пункті 1 частини 10 статті 71 Закону «Про виконавче провадження», що перешкоджає застосуванню даного виду обмеження боржника (у керуванні транспортними засобами), і враховуючи, що дана обставина вже існувала станом на день прийняття державним виконавцем оскаржуваного рішення (постанови), то це є підставою для скасування вказаної постанови як такої, що порушує права сторони у виконавчому провадженні, і у даному випадку поновити дане порушене право можливо виключно у спосіб скасування вказаної постанови в порядку, передбаченому статтею 451 ЦПК України з застосуванням аналогічних положень статті 441 ЦПК України.

Таким чином, є підстави для скасування вказаної постанови (про обмеження боржника у керуванні транспортними засобами), що не означає заборони на застосування вказаного обмежувального заходу у майбутньому при встановленні інших обставин, достатніх для застосування частини 9 ст.71 Закону та для виключення підстав, зазначених у пункті 1 частини 10 цієї статті закону.

Таким чином, скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ч.9, ч.10 ст.71, ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.450, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Броварського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №ВП 11720809, стягувач ОСОБА_3, та про скасування постанови від 08.08.2018р. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України і постанови від 08.08.2018р. про вставлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, задовольнити частково;

скасувати постанову від 08.08.2018р., винесену державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ в Київській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП №11720809, про вставлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами;

в іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її оголошення та/або складення. У разі невручення копії ухвали у день її складення, учасник справи має право на поновлення строку апеляційного оскарження, якщо подасть апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Броварський міськрайонний суд Київської області відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлений 27.12.2018р.

Суддя Т.В. Селезньова