АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/458/18

Провадження № 22-ц/787/1425/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Гордійчук І.О.

Рішення ухвалене в м. Рівне Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення 18 червня 2018 року

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

12 січня 2018 року позивач звернулась до Рівненського міського суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2, мотивуючи тим, що з відповідачем подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, зазначає, що шлюб існує лише формально, з грудня 2010 року вона постійно проживає в м. Карлсруе (Німеччина). Від спільного подружнього життя мають повнолітніх дітей - синів ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 червня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено : розірвано шлюб між ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований Виконавчим комітетом Тучинської сільської ради Гощанського району Рівненської області 06 листопада 1996 року, актовий запис №10.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2вказує на незаконність рішення суду першої інстанції. Зазначає, що не відповідають дійсності висновки суду першої інстанції про те, що сторони мають різні характери та погляди на життя, через що розпався їх шлюб і припинено шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства, оскільки під час судового розгляду не було наведено жодного доказу на те, що саме через різність характерів та через погляди на життя їх шлюб розпався. Відповідно судом першої інстанції не встановлено цих обставин, оскільки за відсутності доказів вони не досліджувалися.

Вказує на те, що судом першої інстанції не з'ясовано фактичні взаємини їх подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та не забезпечив явку позивачки на якій він наполягав, оскільки впевнений, що ніяких підстав для розірвання шлюбу не існує.

Крім того, звертає увагу на те, що під час судових засідань він звертався з клопотанням до суду та із запитами до представника позивача щодо сумнівних обставин, пов'язаних з підписами позивачки під позовною заявою, під договором з адвокатом, щодо надання доказів листування адвоката з позивачкою, оплатою позивачкою судового збору в Україні тощо, на які відповіді не отримав, а його клопотання не розглядались.

Враховуючи викладене просив скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 червня 2018 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що в судовому засіданні відповідач не спростував доводів позивачки про те, що вони тривалий час проживають окремо у різних країнах і не підтримують подружніх стосунків, не відвідують один одного і що збереження такого формального шлюбу суперечить інтересам позивачки.

Зазначає, що позов ОСОБА_4 подано до суду 12.01.2018, в суді відповідач позов не визнавав, а позивач навпаки наполягала на розірванні шлюбу подаючи на кожне судове засідання письмові заяви про підтримання позовних вимог. Також позивач заперечувала проти надання сторонам строку на примирення, так як наміру відновлювати подружні стосунки з відповідачем не мала. При цьому відповідач строку для примирення в суду не просив і впродовж всього часу розгляду справи, який тривав п'ять місяців, не вжив жодного заходу для примирення з позивачкою, а його зусилля були спрямовані виключно на затягування розгляду справи в суді і намагання перешкодити у вирішення позову по суті.

Вважає, що оскільки протягом строку розгляду справи в суді першої інстанції примирення між сторонами не відбулося, а позивач наполягала на розірванні шлюбу, то суд переконався, що подальше збереження шлюбу суперечить вимогам закону про право позивача на добровільність шлюбу.

Щодо доводів апеляційної скарги, про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на сумнівність підписів позивачки у позовній заяві та договорі з адвокатом, не витребував доказів листування позивачки з адвокатом, оплати позивачкою судового збору в Україні та що позовна заява подана у ксерокопії, вважає їх надуманими, так як позивач повідомляла відповідача про те, що позов підписаний нею і вона бажає розірвання шлюбу. До того ж, з метою спростування сумнівів відповідача щодо підписання поданих до суду документів додатково подала до суду заяву про це, посвідчену консулом.

Просила подану ОСОБА_2 апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечила покликаючись на поданий відзив, підтвердила волевиявлення своєї довірительки на розірвання шлюбу та пояснила, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, в присутності відповідача, здійснила відеодзвінок до своєї довірительки через Вайбер і та підтвердила свій намір розірвання шлюбу. Просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до повторного свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1, виданого 30 березня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гощанського районного управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 06 листопада 1996 року у Виконавчому комітеті Тучинської сільської ради Гощанського району Рівненської області. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові ОСОБА_2, дружині ОСОБА_2 (а.с.4)

Звертаючись до суду із указаним позовом ОСОБА_4 зазначала, що фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, окреме проживання та відсутність спілкування свідчить про неможливість збереження шлюбу.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 червня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено : розірвано шлюб між ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований Виконавчим комітетом Тучинської сільської ради Гощанського району Рівненської області 06 листопада 1996 року, актовий запис №10.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи обставини справи, відсутність у сторін неповнолітніх дітей та спору щодо майна, місцевий суд дійшов висновку, що розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.

За змістом ст. ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України).

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам як позивача, так і відповідача, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, не заслуговують на увагу, оскільки такі твердження не підтверджені належними та допустимими доказами.

Вирішуючи спір, суд з'ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, зокрема, окреме постійне проживання позивача за межами України з грудня 2010 року, тоді як доводи відповідача зводяться до з'ясування взаємовідносин між сторонами, що не впливають на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.

Крім того, твердження апелянта, що суд першої інстанції не звернув увагу на сумнівність підписів позивачки у позовній заяві та договорі з адвокатом, не витребував доказів листування позивачки з адвокатом, оплати позивачкою судового збору в Україні та що позовна заява подана у ксерокопії не заслуговують на увагу. Матеріали справи містять належним чином оформлені та підписані позивачкою документи такі як позовна заява та клопотання про розгляд справи за її відсутності, які завірені належним чином, сумнівів в підписанні їх саме позивачем в суду апеляційної інстанції не виникає, крім того протилежне не було доведено відповідачем належним чином.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.С. Шимків

С.В. Хилевич