Постанова

Іменем України

18 липня 2018 року

м. Київ

справа № 759/3707/16-ц

провадження № 61-7129св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - державний виконавець відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві ОСОБА_5,

заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва, у складі судді Величко Т. О., від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Білич І. М., Вербової І. М., від 17 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

10 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на протиправні дії та бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в місті Києві (далі - ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві), заінтересована особа - ОСОБА_6

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що Святошинським районним судом міста Києва від 23 листопада 2009 року стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 борг з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції в розмірі 6 683,29 грн, а також судові витрати. Святошинським районним судом міста Києва видано виконавчий лист за № 2-1051-1 про стягнення вказаної суми, який знаходиться на виконанні у ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві (виконавче провадження № 20992946). На майно боржника накладено арешт та заборону його відчуження, зокрема на виявлений автомобіль марки «Форд Сієра», реєстраційний номер НОМЕР_1. В подальшому даний автомобіль було передано на відповідальне зберігання працівнику ТОВ «Нива-В.Ш.» ОСОБА_7, який вказаний працівник державному виконавцю не повернув. 25 грудня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Вказану інформацію щодо стану виконавчого провадження заявник дізнався із листа УДВС ГТУЮ у місті Києві від 17 лютого 2016 року, надісланого у відповідь на його звернення, який він отримав 28 лютого 2016 року. Постанову від 25 грудня 2015 року про закінчення виконавчого провадження до цього часу так і не отримав, про вказану постанову заявнику стало відомо лише 28 лютого 2016 року.

Заявник зазначив, що з постановою від 25 грудня 2015 року про закінчення виконавчого провадження не згоден, так як дії та бездіяльність державного виконавця та УДВС ГТУЮ у місті Києві є незаконними та такими, що порушують Закон України «Про виконавче провадження» (тут і надалі, у редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій). ОСОБА_4 зазначає, що державним виконавцем не було вжито усіх передбачених Закон України «Про виконавче провадження» заходів, щодо виявлення та реалізації майна боржника в рахунок погашення заборгованості, а також інших дій, передбачених вказаним законом щодо ефективного виконання судового рішення.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_4 просив скаргу задовольнити.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2016 року скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державний виконавець діяв в межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження було закрито 25 грудня 2015 року з підстав, передбачених пунктом 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із направленням виконавчого документу до іншого відділу державної виконавчої служби. Копію постанови надіслано стягувачу, про що свідчить супровідний лист ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 25 грудня 2015 року № 22/2. Транспортний засіб боржника знаходиться у розшуку, а іншого майна, належного боржнику на праві приватної власності, що підлягає опису та реалізації немає.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4, оскільки державним виконавцем обґрунтовано направлено виконавчий документ до іншого відділу державної виконавчої служби, за місцем реєстрації та місцем роботи боржника. Стягувача було належним чином повідомлено про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, що підтверджується супровідним листом від 25 грудня 2015 року № 22/2 (а.с. 96).

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 17 січня 2017 року і прийняти нове рішення про задоволення заяви позивача, посилаючись на неправильне застосування судами Закону України «Про виконавче провадження» та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що державним виконавцем не було направлено ОСОБА_4 постанову від 25 грудня 2015 року про закінчення виконавчого провадження, матеріали справи не містять жодних доказів про отримання постанови про закінчення виконавчого провадження. Державним виконавцем не було вчинено усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо виявлення належного боржнику майна, не встановлено чи перебуває він у шлюбі. Судами не встановлено чи було здійснено державним виконавцем вихід до квартири боржника, кому вона належить, не було описано майно в квартирі боржника, чи складалися в процесі виконавчого провадження відповідні акти. Вся ця бездіяльність є незаконною та протиправною, вчиненою у порушення Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження здійснювалося неналежно та невчасно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 23 червня 2010 року Святошинським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-1051-1/09 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі 6 780,12 грн.

ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у місті Києві від 24 вересня 2010 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_6 у межах суми звернення стягнення 6 780,12 грн.

10 лютого 2011 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.

Згідно відповіді управління пенсійного фонду України № від 09 червня 2015 року ОСОБА_6 працює у ТОВ «Бетон Комплекс» за адресою: м. Київ, Оболонський район, вул. Резервна, 8.

Згідно довідки адресного бюро м. Києва ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 25 грудня 2015 року закінчено вказане виконавче провадження, на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За вимогами частини третьої статті 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права і свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Частиною першою статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, із урахуванням вказаних норм Закону України «Про виконавче провадження», правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявником не доведено порушення його прав діями або бездіяльністю державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві. Державним виконавцем правомірно закінчено виконавче провадження з підстав, передбачених пунктом 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із направленням виконавчого документу до іншого відділу державної виконавчої служби за місцем роботи та реєстрації боржника.

Копію постанови державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 25 грудня 2015 року було направлено державним виконавцем Степанчуку В. М., про що свідчить супровідний лист від 25 грудня 2015 року № 22/2 (а.с. 96).

Судами встановлено, що на протязі перебування виконавчого провадження у ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві державним виконавцем вживалися відповіді заходи щодо розшуку майна боржника, накладення арешту на майно боржника, а також оцінки та передачі належного боржнику автомобіля на зберігання та подальшу реалізацію його через ПП «Нива В. Ш.».

Після закінчення 25 грудня 2015 року виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду міста Києва № 2-1051-1/09 від 23 червня 2010 року у ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві і направлення цього виконавчого листа за належністю, 26 січня 2016 року державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 49944082.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення скарги ОСОБА_4 Судами правильно застосовано норми Закону України «Про виконавче провадження» та процесуального права, зроблені обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 212 ЦПК України, у редакції чинній на момент розгляду справи).

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта