Справа № 219/9691/18
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.,

при секретареві Волохіній Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмут Донецької області у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 Спілки «Інтеграл» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

28 серпня 2018 року позивач в особі голови правління ОСОБА_1 Спілки «Інтеграл» ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № 529/4/С від 10 січня 2014 року боржник ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 15 200 грн. 00 коп. на умовах поворотності, строковості, платності. У порушення зазначених норм закону та умов договору боржник ОСОБА_2 за вказаним договором належним чином його не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором № 529/4/С від 10 січня 2014 року боржник ОСОБА_2 станом на 31 жовтня 2018 року має заборгованість 128 144 грн. 49 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 12 723 грн. 59 коп., заборгованість за відсотками 84 626 грн. 91 коп., 3% річних 1513 грн. 20 коп., інфляційні 29 280 грн. 79 коп. У 2014 році ОСОБА_1 Спілка звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою про стягнення боргу за кредитним договором № 529/4/С від 10 січня 2014 року з боржників ОСОБА_2, ОСОБА_4, та 27 квітня 2015 року судом було ухвалено рішення, яким позов задоволено у повному обсязі (справа № 219/3439/2014-ц, провадження № 2/219/76/2015). Станом на 23 серпня 2014 року загальна сума боргу ОСОБА_2, ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 Спілкою за кредитним договором № 529/4/С від 10 січня 2014 року складала 20 578 грн. 34 коп., зокрема: заборгованість за кредитом 12723 грн. 59 коп.; заборгованість за відсотками 7681 грн. 83 коп.; 3% річних172 грн. 92 коп. У 2015 році Артемівським міськрайонним судом Донецької області було видано виконавчий лист про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржників ОСОБА_2, ОСОБА_4 Державною виконавчою службою було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та копії постанов направлено сторонам виконавчого провадження для виконання. Боржників ОСОБА_2, ОСОБА_4 було зобов'язано добровільно виконати рішення суду.

Але боржниками зазначене рішення суду в наданий ним строк не виконано, тому державна виконавча служба здійснювала стягнення суми боргу в примусовому порядку, які надходили на поточний рахунок № 0266 в ПАТ КБ "Приватбанк" Столична філія МФО 380269, , починаючи тільки з 06 листопада 2015 року по 09 січня 2018 року у розмірі 20 578, 33 грн., яка була спрямована на погашення процентів за кредитом. Згідно п. 3.5. договору, якщо суми, що надходить від позичальника недостатньо для повного погашення строкового платежу - в першу чергу сплачуються проценти за кредитом, а залишок суми спрямовується на погашення основного боргу. Отже, сума боргу за виконавчим листом була спрямована на часткове погашення нарахованих відсотків за кредитним договором. На залишену суму боргу нараховуються відсотки.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 529/4/С від 10 січня 2014 року встановлено, що станом на 31 жовтня 2018 року боржник ОСОБА_2 має заборгованість 128 144 грн. 49 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 12 723 грн. 59 коп., заборгованість за відсотками за період нарахування процентів з 24 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року 84 626 грн. 91 коп., 3% річних 1513 грн. 20 коп., інфляційні 29280 грн. 79 коп.

Спілка належним чином виконала свої обовязки, встановлені кредитним договором щодо надання кредиту своєчасно і у повному обсязі, проте, боржником не виконуються прийняті на себе з зобовязання відповідно до умов кредитного договору, зокрема, щодо сплати кредиту та відсотків за користування кредитом.

На підставі зазначеного, за рішенням ОСОБА_1 комітету КС «Інтеграл» від 24 квітня 2014 року у зв'язку із ненадходженням платежів від ОСОБА_2 за кредитним договором № 529/4/С від 10 січня 2014 року з 24 квітня 2014 року його кредит було визнано кредитом з підвищеним рівнем ризику. За кредитним договором № 529/4/С від 10 січня 2014 року з 24 квітня 2014 року встановлено процентну ставку 150 % річних.

У 2015 році ОСОБА_1 Спілка "Інтеграл" реалізувала своє право щодо стягнення у судовому порядку з боржника ОСОБА_2 на свою користь саме заборгованість за кредитом у розмірі 12 723 грн. 59 коп. за вищевказаним кредитним договором і тому з урахування положень статті 61 Конституції України, яка зазначає про те, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

18 грудня 2018 року за № 41850 ОСОБА_1 Спілка «Інтеграл» уточнила (збільшила) розмір позовних вимог, зазначивши, що станом на 18 грудня 2018 року загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за зазначеним кредитним договором (з урахування заборгованості по відсотках за користування кредитом, штрафних санкцій, згідно кредитного договору та діючого законодавства Украйни складає 119 459 грн. 45 коп., зокрема: заборгованість за відсотками за кредитним договором в сумі 87136 грн. 77 коп.; 3% річних за порушення строків здійснення сплати за користування кредитом за кредитним договором в сумі 1563 грн. 40 коп.; інфляційні за порушення строків здійснення сплати за користування кредитом за кредитним договором в сумі 30759 грн. 28 коп., яку разом з судовими витратами просить стягнути з ОСОБА_2

Ухвалою судді від 10 вересня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, вирішено розглядати справу з повідомленням (викликом) сторін, а також відстрочено КС «Інтеграл» сплату судового збору у сумі 1762 грн. до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 30-31).

06 листопада 2018 року за № 36577 від представника відповідача ОСОБА_5 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не згоден з позовними вимогами у повному обсязі з огляду на наступне. Так, за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 12 місяців з 10 січня 2014 року до 10 січня 2015 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 10 січня 2015 року відповідач мав повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами не пізніше останнього банківського дня поточного місяця шляхом перерахування процентів на поточний рахунок Кредитодавця. Починаючи з 10 січня 2015 року, відповідач мав обовязок незалежно від предявлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Таким чином, вважає, що позовні вимоги Спілки про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками задоволенню не підлягають. Крім того, зазначає, що з розрахунку не зрозуміло з якого саме періоду йде нарахування 3% річних та суми інфляційних, оскільки у наданому до суду розрахунку вбачається, що він наданий станом на 31 жовтня 2018 року (включно), хоча до суду позивач звернувся 28 серпня 2018 року, а з самого розрахунку вбачається, що сума інфляції розрахована за період з квітня 2014 року по липень 2018 року від суми 12723,59 грн., яка була стягнута на підставі вказаного вище заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області і у грудні 2017 року була разом із відсотками та 3% річних перерахована на рахунок позивача. Тому, на думку відповідача, вказана сума заборгованості по сплаті 3% річних та інфляційних не доведена позивачем. До того ж, враховуючи, що Спілка вимагає до стягнення грошову суму, заборгованість якої розраховує з квітня 2014 року, просить застосувати до даних позовних вимог наслідки спливу позовної давності, що передбачені положеннями ч. 4 ст. 267 ЦК України та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

14 грудня 2018 року за № 41485 позивачем КС «Інтеграл» надано заперечення проти відзиву на позовну заяву, в якому позивач зазначив, що строк позовної давності має важливу особливість: він переривається, якщо з моменту утворення прострочення позичальник погасив частину боргу. У наданому розрахунку до позовної заяви визначена сплата щомісячних платежів позичальником: 13 лютого 2014 року, 13 березня 2014 року, 24 квітня 2014 року. Строк виконання позичальником кожного щомісячного зобов'язання спливає 10 числа, терміни погашення яких позичальником порушувалися весь час. Перебіг позовної давності переривається з вчиненням особою дії, що свідчить про визнання ним свого боргу. Після перерви перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ЦК України). Якщо після річного або дворічного прострочення позичальник вносить платіж (підтверджуючи, таким чином, свій борг) позовна давність починається заново. Майже більш ніж річного прострочення, позичальником здійснювалося внесення платежів з порушенням обумовлених кредитним договором та графіком розрахунків термінів погашення щомісячних платежів, зокрема, 06 листопада 2015 року, 07 грудня 2015 року, 06 січня 2016 року, 09 лютого 2016 року, 04 березня 2016 року, 07 квітня 2016 року, 06 травня 2016 року, 24 травня 2016 року, 07 грудня 2016 року, 17 січня 2017 року, 15 лютого 2017 року, 16 березня 2017 року, 12 квітня 2017 року, 15 травня 2017 року, 12 червня 2017 року, 10 липня 2017 року, 07 серпня 2017 року, 07 вересня 2017 року, 06 жовтня 2017 року, 07 листопада 2017 року, 07 грудня 2017 року, 09 січня 2018 року. Отже, відлік строку позовної давності поновлюється з дня внесення платежу, а загальний строк позовної давності переривається та застосовується строк позовної давності по кожному окремому платежу. Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. ОСОБА_1 договір № 529/4/С від 10 січня 2014 року є дійсним та виконання зобов'язання за цим договором є безумовним. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового забезпечення. Отже, вважає позовні вимоги доведеними та обґрунтованими, а тому вони мають бути задоволені в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки та ухвали на офіційну електронну адресу позивача. 17 грудня 2018 року за № ЕП-3761 до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 про розгляд справи за вказаною позовною заявою без присутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_5 у судове засідання не зявилися. Про дату, час та місце розгляду справ повідомлялися належним чином у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом вручення судової повістки безпосередньо в суді під розписку. 18 грудня 2018 року за № 41964 до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_5, в якому він просив розглянути справу без його участі та без участі позивача. Проти позову заперечують та просять відмовити в його задоволенні. До клопотання долучено: копію постанови ДВС від 15 жовтня 2015 року, довідку № 9 від 10 січня 2018 року, розрахунок, копію рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2015 року та докази направлення відзиву.

У звязку із неявкою сторін та відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом, відповідно до кредитного договору № 529/4/С від 10 січня 2014 року боржник ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 Спілці «Інтеграл» кредит в розмірі 15 200 грн. 00 коп. на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Кредит надається строком на 12 місяців з 10 січня 2014 року по 10 січня 2015 року. Позичальник ОСОБА_2 зобовязується повернути кредитодавцю ОСОБА_1 Спілці «Інтеграл» суму кредиту у строк до 10 січня 2015 року. Плата за користування кредитом справляється у вигляді процентів, які сплачуються щомісячно у визначені цим договором строки, із розрахунку 75% річних від суми залишку кредиту із фактичного строку користування кредитом, починається з дня отримання суми кредиту, а припиняється в день остаточного розрахунку за кредитом. Кредит надається кредитодавцем на поточні потреби (а.с. 5-6).

Згідно п. 3.2 кредитного договору № 529/4/С від 10 січня 2014 року, нарахування процентів за користування кредитом по цьому договору відбувається щомісячно в останній день місяця.

Сплата процентів за користування кредитом справляється позичальником щомісячно, не пізніше останнього банківського дня поточного місяця шляхом перерахування процентів на поточний рахунок кредитодавця, вказаний в розділі «Адреси та реквізити сторін». Сплата процентів за користування кредитом та основної суми боргу відбувається відповідно до графіку розрахунків, який є невідємною частиною цього договору. Якщо суми, що надходить від позичальника, недостатньо для повного погашення строкового платежу в першу чергу сплачуються проценти за користування кредитом, а залишок суми спрямовуються на погашення основного боргу. Датами фактичної сплати позичальником процентів, так само як і повернення суми кредиту, визнаються дати надходження коштів на поточний рахунок кредитодавця (п.п. 3.3-3.6 кредитного договору).

25 червня 2014 року ОСОБА_1 Спілка звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою про стягнення з боржників ОСОБА_2, ОСОБА_4 боргу у розмірі 20578 грн. 33 коп. за кредитним договором № 529/4/С від 10 січня 2014 року, яка утворилася станом на 23 серпня 2014 року (а.с. 1-3 у справі № 219/3439/2014-ц).

27 квітня 2015 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області було ухвалено рішення по цивільній справі № 219/3439/2014-ц, провадження № 2/219/76/2015, яким позов задоволено у повному обсязі та стягнуто заборгованість за кредитом станом на 23 серпня 2014 року у сумі 20578 грн. 33 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 12723 грн. 59 коп., заборгованості за відсотками 7681 грн. 83 коп., 3% річних 172 грн. 92 коп.

29 липня 2015 та 29 травня 2015 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області були видані виконавчі листи про солідарне стягнення з боржників ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь КС «Інтеграл» заборгованості за кредитом у розмірі 20578 грн. 33 коп. та судових витрат у розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с. 105, 135 у справі № 219/3439/2014-ц).

05 жовтня 2015 року державною виконавчою службою було ухвалено постанови про відкриття виконавчого провадження, якими боржників ОСОБА_2, ОСОБА_4 було зобов'язано добровільно виконати рішення суду (а.с. 106 у справі № 219/3439/2014-ц).

Відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 15 жовтня 2015 року, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6 постановлено стягнути із заробітної плати боржника ОСОБА_2 по 20% щомісяця на користь КС «Інтеграл» суму заборгованості у розмірі 20578 грн. 33 коп., виконавчий збір у розмірі 1028 грн. 91 коп. по 10% від належної до стягнення суми боргу та витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 25 грн. 50 коп. на користь ВДВС Артемівського МРУЮ (а.с. 67).

Вказану постанову державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції від 15 жовтня 2015 року було звернуто до виконання, про що свідчить розрахунок стягнення з ОСОБА_2 за виконавчим листом № 2/219/76/2015 від 29 травня 2015 року за місцем його роботи, згідно якого за ОСОБА_2 за період з жовтня 2015 року по грудень 2017 року було стягнуто суму заборгованості у розмірі 20578 грн. 33 коп., виконавчий збір у розмірі 1028 грн. 91 коп. та витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 25 грн. 50 коп. (а.с. 69).

З долученої до матеріалів справи представником відповідача довідки Приватного акціонерного товариства «Бахмутський Аграрний Союз» № 9 від 10 січня 2018 року, ПрАТ «Бахмутський Аграрний Союз» повернуто до Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецької області виконавчий лист № 2/219/76/2015 від 29 травня 2015 року про стягнення боргу з громадянина ОСОБА_2 на підставі виконавчого провадження № 48884493 від 20 жовтня 2016 року на користь КС «Інтеграл» у звязку з його виконанням (а.с. 68).

Тобто, станом на 10 січня 2018 року заборгованість за вказаним виконавчим листом було стягнуто у повному обсязі.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 529/4/С від 10 січня 2014 року встановлено, що станом на 31 жовтня 2018 року боржник ОСОБА_2 має заборгованість 128 144 грн. 49 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 12 723 грн. 59 коп., заборгованість за відсотками за період нарахування процентів з 24 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року 84 626 грн. 91 коп., 3% річних 1513 грн. 20 коп., інфляційні 29280 грн. 79 коп.

Однак, суд вважає, що вказана сума заборгованості по сплаті 3% річних та інфляційних не доведена позивачем, оскільки у наданому до суду розрахунку вбачається, що він наданий станом на 31 жовтня 2018 року (включно), хоча з позовом до суду позивач звернувся 28 серпня 2018 року.

Із заявою про уточнення (збільшення) позовних вимог, яка надійшла на адресу суду 18 грудня 2018 року, позивачем надано розрахунок суми 3% річних та штрафних санкцій станом на 18 грудня 2018 року, згідно якого загальна сума заборгованості за зазначеним кредитним договором (з урахування заборгованості по відсотках за користування кредитом, штрафних санкцій, згідно кредитного договору та діючого законодавства Украйни складає 119 459 грн. 45 коп. (сто дев'ятнадцять тисяч чотириста п'ятдесят дев'ять грн. 45 коп.), зокрема: заборгованість за відсотками за кредитним договором в сумі 87136 грн. 77 коп.; 3% річних за порушення строків здійснення сплати за користування кредитом за кредитним договором в сумі 1563 грн. 40 коп.; інфляційні за порушення строків здійснення сплати за користування кредитом за кредитним договором в сумі 30759 грн. 28 коп. (а.с. 63).

З самого розрахунку вбачається, що сума інфляції розрахована за період з квітня 2014 року по грудень 2018 року від суми 12723 грн. 59 коп., яка частково вже була стягнута на підставі вказаного вище заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області і у грудні 2017 року була разом із відсотками та 3% річних перерахована на рахунок позивача, а діючим законодавством України не передбачено подвійне стягнення однієї ж тієї суми з однієї ж тієї особи за одних і тих же підстав.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк чи інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у строк, встановлений договором. Боржник зобовязаний виконати своє зобовязання, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не передбачено договором або законом.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

За ч. 1 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Відповідно ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Якщо вимоги позивача є обґрунтованими, але строк, встановлений ст. 261 ЦК України, пропущено без поважних причин, суд також відмовляє у позові, але вже з інших мотивів: у зв'язку з пропуском встановленого строку.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року розяснено щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 ст. 1 ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів у взаємозвязку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України, а саме у п. 3.2 вказаного рішення одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у п. 3 ст. 3 Цивільного Кодексу України.

Разом з тим, зазначена свобода є обмеженою межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності.

Конституційний Суд вважає, що держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної асамблеї ОСОБА_5 Європи від 17 травня 1973 року № 543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача.

Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України від 20 листопада 2013 року у справі про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2013 року сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). У справі, рішення в якій переглядається, касаційним судом правильно застосовано ст. 257 ЦК України та п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що відповідно до ч.1 ст. 360-5 ЦПК України є підставою для відмови у задоволені заяви.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України від 09 листопада 2016 року у справі про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2015 року за змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 07 червня 2017 року у справі № 6-298цс17, згідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тобто новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після предявлення позову. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Такі ж самі висновки і у Постанові Великої палати Верховного суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18), де Верховний суд зазначив ще й те, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Оскільки кредитним договором визначено кінцевий термін повернення кредиту, а саме 10 січня 2015 року включно, то з врахуванням вищевказаної правової позиції, частини 3 статті 264 ЦК України та статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тобто новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після предявлення позову, тобто початком перебігу строку позовної давності слід вважати 26 червня 2014 року.

Позовну заяву ОСОБА_1 Спілки «Інтеграл» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором № 529/4/С від 10 січня 2014 року отримано судом 28 серпня 2018 року. З вказаних обставин, з часу наступного дня після предявлення позову 11 січня 2015 року до часу звернення із вказаним позовом до суду 28 серпня 2018 року сплив строк загальної позовної давності 3 (три) роки. Також слід зауважити, що сторони не укладали у письмовій формі договір про збільшення позовної давності, як того вимагає ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Також слід зазначити, що встановлення строків звернення до суду законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасної реалізації ними права на судовий захист. Інститут строків в цивільному процесі стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознаки стабільності.

До того ж, суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення у справах "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду із даними вимогами, суд враховує принцип верховенства права та судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (рішення у справі "Ілхан проти Туреччини").

Позивачем в установленому законом порядку не заявлено клопотання про поновлення строків звернення до суду та не доведено поважність причин пропуску позовної давності. Поважними причинами за чинним законодавством визнаються обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається з позовною заявою, та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду за захистом порушеного права.

Представником відповідача ОСОБА_5 було надано суду відзив на позовну заяву, в якому просив про застосування строків позовної давності до позовних вимог у звязку з їх спливом.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та протоколом судового засідання.

Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що суд зобовязаний застосувати сплив строку позовної давності і тому не знаходить законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 Спілки «Інтеграл» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, а тому в їх задоволені слід відмовити за спливом позовної давності.

Ухвалою судді від 10 вересня 2018 року позивачу КС «Інтеграл» було відстрочено сплату судового збору у сумі 1762 грн. до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 30-31).

Відповідно до вимог п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволені позовних вимог відмовлено, судовий збір у сумі 1762 грн. слід стягнути з позивача на користь держави.

Керуючись статтями 251, 253, 256, 257, 259, 261, 264, 267, 526, 527, 530, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, ст.ст. 12, 81, 82, 141, 259, 264-265, 268, 280-284, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 Спілки «Інтеграл» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором № 529/4/С від 10 січня 2014 року, який складається з наступного: 87136 грн. 77 коп. заборгованість за відсотками за кредитним договором, 1563 грн. 40 коп. 3% річних за порушення строків здійснення сплати за користування кредитом, 30759 грн. 28 коп. інфляційні за порушення строків здійснення сплати за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 Спілки «Інтеграл», місцезнаходження якого:83054, м. Донецьк, проспект Київський, буд. 20а; , на користь держави судові витрати в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн..

Місцезнаходження позивача ОСОБА_1 Спілки «Інтеграл»: 83054, м. Донецьк, проспект Київський, буд. 20а; .

Місце проживання відповідача ОСОБА_2: Донецька область, Бахмутський район, с. Новолуганське, кв. Молодіжний, 16/11; РНОКПП НОМЕР_1.

Місце проживання представника відповідача ОСОБА_5: Донецька область, м. Бахмут, вул. Ювілейна, 73/20.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя