Постанова

Іменем України

18 липня 2018 року

м. Київ

справа № 520/7519/16-ц

провадження № 61-19806св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, яка подана представником ОСОБА_3, на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси, у складі судді Прохорова П. А., від 27 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області, у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І., від 04 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву ПАТ «Ідея Банк» мотивовано тим, що 09 липня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 910.16248 на загальну суму 82 927, 00 грн, строком користування 36 місяців та сплатою відсоткової ставки, яка є змінною й вказана у параграфі 2 кредитного договору. Згідно пункту 2 параграфу 1 кредитного договору ОСОБА_2 отримала кредит на фінансування купівлі транспортного засобу марки «TOYOTA», моделі Yaris, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, у розмірі 81 300, 00 грн та на фінансування страхового платежу за страхування свого життя у сумі 1 627, 00 грн, з погашенням кредиту та процентів у строки, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. ОСОБА_2 не виконувала зобов'язання по договору, внаслідок чого виникла кредитна заборгованість.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_2 кредитну заборгованість, яка становить 95 210, 65 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2016 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Ідея Банк». Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» суму боргу за кредитним договором № 910.16248 від 09 липня 2012 року, яка станом на 24 червня 2016 року становить 95 210, 65 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що боржник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, позичальник має нести цивільно-правову відповідальність.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 04 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку. Апеляційний суд вказав на безпідставність доводів заявника про те, що кредитний договір не містить підпису посадової особи банку, а тому є недійсним, оскільки позовних вимог щодо недійсності кредитного договору відповідачем не заявлялося.

У травні 2017 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подано касаційну скаргу на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 04 травня 2017 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 04 травня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Ідея Банк» у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи, при вирішенні спору по суті не врахували, що кредитний договір не підписано зі сторони банку, не прийняли до уваги розбіжності між даними у меморіальних ордерах та кредитному договорі № 910.16248 від 09 липня 2012 року.

03 липня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

У серпні 2017 року ПАТ «Ідея Банк» подано заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких вказано на її необґрунтованість та безпідставність.

13 грудня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

08 травня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 09 липня 2012 року між позивачем ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 910.16248, згідно якого ОСОБА_2 був наданий кредит у розмірі 82 927, 00 грн на строк до 09 липня 2015 року включно зі сплатою відсоткової ставки, яка є змінною та вказана у параграфі 2 кредитного договору. ОСОБА_2 прийняла на себе зобов'язання щодо повернення отриманого кредиту і сплати нарахованих по ньому відсотків у порядку, розмірі та строки, які передбачені умовами вищезазначеного кредитного договору.

Позичальник порушила умови повернення суми кредиту, відсотків річних за користування кредитом та інших платежів, згідно умов, положень та графіку погашення кредиту.

Згідно розрахунку, наданого банком, заборгованість позичальника за кредитним договором № 910.16248 від 09 липня 2012 року станом на 24 червня 2016 року складає 95 210, 65 грн, що включає: прострочену заборгованість за тілом кредиту - 60 795, 48 грн, прострочені відсотки - 33 760, 61 грн, строкові відсотки - 474, 56 грн.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про задоволення позовних вимог банку, оскільки боржник, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов'язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав.

З урахуванням вищенаведених обставин, судами правильно застосовано при вирішенні даного спору норми матеріального права, зокрема статті 526 ЦК України, у відповідності до вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Посилання заявника на те, що кредитний договір не підписано зі сторони банку, отже він є недійсним, а тому не створює прав та обов'язків для сторін, а також зауваження на розбіжності між даними у меморіальних ордерах та кредитному договорі № 910.16248 від 09 липня 2012 року щодо номеру кредитного рахунку не заслуговують на увагу та є необґрунтованими, оскільки кредитний договір № 910.16248 від 09 липня 2012 року за формою та змістом відповідає вимогам закону і такий договір є вчиненим, так як заявник не заперечує факту отримання кредиту. Розрахунок заборгованості при розгляді справи відповідачем не спростований.

Особа, яка оспорює факт підписання стороною такого договору, має звертатись до суду із вимогою про визнання цього договору недійсним. Разом з цим, ОСОБА_2 до суду із таким позовом не зверталась.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка подана представником ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта