Справа № 296/7777/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

"24" квітня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Галіцької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за участі третіх осіб Управління ДМС України в Житомирській області і Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 такими, що втратили право користування належним йому житловим будинком № 23/15, що знаходиться по вул. Східній у м. Житомирі.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить зазначене житлове приміщення, в якому зареєстровані відповідачі, які не проживають у квартирі і це перешкоджає йому вільно розпоряджатися своїм майном.

Позивач у судове засідання не зявився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій свої позовні вимоги він підтримує повністю і не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі у судове засідання не з'явились, заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали.

Від представника Управління ДМС України в Житомирській області до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначає, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін і на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 23/15, який знаходиться по вул. Східній у м. Житомирі, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.06.2013 (а. с. 6).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із копій Листа-повідомлення УДМС України в Житомирській області від 30.05.2017 (а. с. 11), заяв свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 від 27.06.2017 (а. с. 13-15), Акту КП «ВЖРЕП № 13» від 27.06.2017, відповідачі тривалий час житлове приміщення, а саме, будинок № 23/15, який знаходиться по вул. Східній у м. Житомиріне займають.

З огляду на це, слід вважати, що відповідачі за користування житлом та комунальні послуги не сплачують і це спричиняє позивачу незручності у користуванні своєю власністю.

На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ст.391 ЦК України, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, ст.41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти.

Стаття 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України тільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За таких обставин та враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на вимогах Закону.

Керуючись ст.ст.3, 4, 5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

ОСОБА_2, 21.08.1962 р. н., ОСОБА_3, 01.03.1988 р. н., ОСОБА_4, 08.02.1988 р. н., ОСОБА_5, ОСОБА_6, 28.04.1982 р. н., ОСОБА_7, 28.02.1969 р. н., ОСОБА_8, 19.01.1995 р. н., ОСОБА_9, 03.10.1979 р. н., ОСОБА_10, 02.01.1982 р. н., та ОСОБА_11, 02.09.1983 р. н., визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 23/15, який знаходиться по вул. Східній у м. Житомирі.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в дохід державного бюджету України судовий збір по 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення, подавши апеляційну скаргу Апеляційному суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О. П. Сингаївський