РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2550/18

пр. № 2/759/3824/18

25 вересня 2018 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Миколаєць І.Ю. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення

ВСТАНОВИВ:

До Святошинського районного суду м. Києва звернувся позивач із вищезазначеним позовом, згідно якого просив усунути перешкоди в користуванні власністю, вселити його у належну йому ? частину квартири АДРЕСА_1 що в місті Києві. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначив, що згідно договору купівлі-продажу від 27 грудня 2017 року, посвідченого нотаріусом КМНО Гуцевич О.О., йому на праві власності належить ? частина вищезазначеної квартири, 27.12.2017 року його право власності на частину зазначеної квартири зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно. Також позивач зазначив раніше квартира належала двом співвласникам, відповідачу ОСОБА_2 та ОСОБА_5, в рівних частках, по 1/2 частині квартири кожному. Квартира трьох кімнатна, житловою площею 48,8 кв. м, загальною площею 73,4 кв. м, розташована на 9 поверсі 9-ти поверхового будинку. Квартира комунальна, складається з трьох ізольованих житлових кімнат позначених на плані - 3 площею 19,1 кв. м, - 8 площею 17,7 кв. м, - 9 площею 14,6 кв.м. Згідно з рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 червня 2015 року визначено порядок користування зазначеною квартирою, при цьому в користування ОСОБА_5 була виділена кімната площею 19.1 кв.м, а в користування ОСОБА_2 були виділені кімнати площею 17,7 кв.м та 14,6 кв.м. Місця загального користування , кухня, ванна кімната, туалет та коридор залишені в спільному користуванню сторін. Протягом січня - лютого 2018 року позивач кілька разів особисто та через свого представника намагався вселитися в належну йому частину квартири, але замки вхідних дверей квартири змінені, а ключі передані продавцем ОСОБА_5 не підходять.

На теперішній час позивача не пускають в квартиру і він не має ключів від вхідних дверей квартири, що унеможливлює його користування належною йому власністю.

Протягом січня-лютого 2018 року позивач особисто та через свого представника неодноразово звертався до відповідачів з проханням не перешкоджати йому в користуванні його власністю, але добровільно, вони цього робити не бажають, висловлюють погрози.

Зараз позивач змушений оплачувати за квартиру і комунальні послуги і при цьому не має можливості користуватися своєю частиною квартири. Позивач зареєстрований в спірній квартирі і придбав її саме для особистого проживання.

Ухвалою суду від 07.03.2018 р. позовну заяву залишено без руху.

30.05.2018 р. позивач надав заяву про усунення недоліки.

Ухвалою суду від 18.06.2018 р. справа прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, визначено подальший розгляд справи в порядку позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08.08.2018 р. відповідач ОСОБА_2 на позовну заяву надав відзив у якому заперечує проти задоволення позову, зазначив про те, що його батько ОСОБА_5 - продавець вищезазначеної ? частини квартири, отримав паспорт громадянина Російської Федерації в місті Севастополь, що унеможливлює укладання угод за паспортом громадянина України. Вважає, що невстановлені особи, шляхом підробки документів та шахрайським шляхом заволоділи ? частиною квартири АДРЕСА_2, яка належить його батьку.

09.08.2018 р. ОСОБА_2 надано заяву про долучення документів до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. Отже, суддя повертає заяву про долучення документів до матеріалів справи без розгляду.

03.09.2018 р. позивач на даний відзив надав відповідь в якій крім іншого зазначає, що продавець ОСОБА_5 під час укладання угоди надав ОСОБА_1 копію рішення Святошинського районного суду міста Києва, яким визначено порядок користування квартирою де за ОСОБА_5 закріплена кімната площею 19,1 кв.м., ОСОБА_1, зазначає що договір купівлі продажу ? частини квартири був укладений повністю законно, за взаємним погодженням продавця ОСОБА_5 та покупця ОСОБА_1, зазначені підстави підтверджує нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_5 від 20.08.2018 року в який останній підтверджує добровільність укладення договору.

ОСОБА_3 ніяких документів, пояснень до суду не надав, про розгляд справи був належним чином повідомлений.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 27 грудня 2017 року, посвідченого нотаріусом КМНО Гуцевич О.О., ОСОБА_1 на праві власності належить ? частина квартири АДРЕСА_2 (а.с.24-25). 27.12.2017 року його право власності на частину зазначеної квартири зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно (а.с. 26).

Крім того з наявних в матеріалах справи документів, судом встановлено, що позивач зареєстрований в ? частині квартири за вищевказаною адресою (а.с. 27).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування жилим приміщенням, визначено порядок користування зазначеною квартирою, при цьому в користування попереднього власника ОСОБА_5 була виділена кімната площею 19.1 кв.м, а в користування відповідача ОСОБА_2 були виділені кімнати площею 17,7 кв.м та 14,6 кв.м., тобто ОСОБА_5 продав ОСОБА_1 свою ? частину квартири з виділеною площею. Місця загального користування , кухня, ванна кімната, туалет та коридор залишені в спільному користуванню сторін (а.с. 31-34).

Суд вважає, що саме такий порядок користування зберігається і у разі зміни одного із співвласників квартири.

Було встановлено, що позивач декілька разів звертався до правоохоронних органів з приводу не можливості користуватися своїм майном (а.с. 35, 36, 37, 38).

Посилання відповідача на те, що в квартирі відбувалась реконструкція і відтак вказане вселення є неможливим, не кореспондує з чинним законодавством, оскільки як позивач, так й відповідач є співвласниками в рівних частках квартири та мають рівні права щодо користування, володіння та розпорядження належним майном.

Обставина про Російське громадянство ОСОБА_5 зазначена відповідачем ОСОБА_7, не знайшла свого підтвердження, так як позивач надав до суду копію нотаріально завіреної заяви ОСОБА_5 в якій зазначається що ОСОБА_5 є громадянином України, і ніколи з громадянства України не виходив. Також в даній заяві ОСОБА_5 стверджує про те що він продав належну йому ? частину квартири АДРЕСА_1 що в місті Києві позивачу ОСОБА_1

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: Держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

Виходячи із вищезазначених норм Закону, позивач як співвласник квартири має рівне з відповідачами право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Проте останні, не надаючи доступу до квартири, порушують право власності позивача. Реалізація такого права власності не може бути обмежена необхідністю встановлення конкретного порядку користування, або виділенням в натурі майна, що належить його власнику.

Враховуючи вищевикладене та встановлені обставини порушення відповідачами права власності позивача, що полягають у перешкодах вільного користування квартирою АДРЕСА_1, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Суд вважає, що обраний позивачем засіб захисту порушеного права є ефективним, адекватним та таким, що відновить порушене права у належний спосіб.

Керуючись ст.ст. 316, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст.6, ч. 13 ст. 7, 8-13, 18, 19,77-79, 89, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселені задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 що в місті Києві.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду міста Києва.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Суддя І.Ю. Миколаєць