Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 755/17078/15-ц

провадження № 61-7224св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

представники позивача: Фелді Олексій Вікторович, Ластовецький Сергій Геннадійович, Літвінов ЄвгенВолодимирович, Турчак Сергій Сергійович, Чередніченко Максим Миколайович,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником - ОСОБА_7, на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року у складі судді Бартащук Л. П. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Волошиної В. М., Котули Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_6 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що02 грудня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 321 555 грн, що еквівалентно

39 тис. доларів США.

Товариством зазначено, що договір між сторонами складають безпосередньо кредитний договір, загальні умови кредитування, графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами у відношенні кредиту; умовами договору визначено цільове призначення кредиту - на придбання автомобіля марки «Volkswagen Touareg», 2013 року випуску.

З метою виконання умов договору між сторонами 02 грудня 2013 року було укладено додаткову угоду, в якій зазначено, що вказаний кредит надається за умови повернення кредиту позичальником у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту.

Цільове призначення додаткового кредиту - оплата страхових платежів згідно з договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору.

Відповідно до пункту 2.1. загальних умов кредитування за використання кредиту у межах встановленого терміну кредитування позичальник сплачує товариству проценти за процентною ставкою, визначеною у кредитному договорі. Зазначену процентну ставку, за умовами кредитного договору, сторони визначили

на рівні 9,90 % на рік та передбачили, що вона є змінною відповідно до

пункту 2.3. загальних умов кредитування.

Згідно із пунктом 1.4.2. загальних умов кредитування термін кредитування (строк повернення кредиту) погоджений сторонами в графіку погашення кредиту, яким передбачено повернення кредиту частками щомісячно на відповідну дату поточного місяця.

Відповідно до змісту пунктів 3.2., 3.2.1. загальних умов кредитування правом ТОВ «Порше Мобіліті» є право достроково вимагати повернення кредиту та додаткового кредиту у випадку порушення ОСОБА_6 терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) або плати за користування кредитом на строк більше ніж один календарний місяць.

У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання не виконував, тому на адресу останнього 05 травня 2015 року була направлена вимога (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 715 349 грн 50 коп., однак, вимога товариства щодо дострокового повернення кредиту у встановлені вимогою строки не була виконана.

Ураховуючи викладене, ТОВ «Порше Мобіліті» просило суд стягнути з ОСОБА_6 на свою користь суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 28 серпня 2015 року становить 883 232 грн 22 коп. та складається із простроченої заборгованості в сумі 95 520 грн 68 коп., з яких:

64 892 грн 38 коп. - сума простроченої заборгованості зі сплати чергових платежів за кредитом; 788 грн 19 коп. - 3 % річних за час прострочення платежів за кредитом; 5 646 грн 41 коп. - інфляційні втрати за час прострочення платежів за кредитом; 2 627 грн 31 коп. - пеня за час прострочення платежів за кредитом; 17 239 грн 37 коп. - сума простроченої заборгованості зі сплати чергових платежів за додатковим кредитом; 105 грн 37 коп. - 3 % річних за час прострочення платежів за додатковим кредитом; 23 грн 03 коп. - інфляційні втрати за час прострочення платежів за додатковим кредитом; 351 грн 22 коп. - пеня за час прострочення платежів за додатковим кредитом; 3 847 грн 40 коп. - сума штрафу, нарахованого за пунктом 8.3. загальних умов; та із заборгованості з дострокового повернення кредиту в сумі 787 711 грн 53 коп., з яких:

674 106 грн 90 коп. - сума заборгованості за кредитом; 13 530 грн 16 коп. - сума заборгованості за процентами; 4 182 грн 34 коп. - 3 % річних; 13 941 грн 13 коп. - пеня; 64 311 грн - сума штрафу, нарахованого за пунктом 8.2. загальних умов кредитування; 17 640 грн - сума збитків, нарахованих за пунктом 8.5. загальних умов кредитування.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня

2015 року позов ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором від 02 грудня 2013 року в сумі 818 921 грн 22 коп., судовий збір в сумі 3 654 грн, а всього - 822 575 грн 22 коп. У задоволенні решти позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» відмовлено.

Заочне рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_6 порушив зобов'язання, встановлені кредитним договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, за виключенням вимог про стягнення штрафу, передбаченого пунктом

8.2 загальних умов кредитування, оскільки відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6, подану представником - ОСОБА_7, задоволено частково. Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року в частині вимог ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення інфляційних втрат за час прострочення платежів за кредитним договором в сумі 5 646 грн 41 коп. та збитків у розмірі 17 640 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у позові. Пункт 2 резолютивної частини рішення районного суду викладено в наступній редакції: стягнуто з ОСОБА_6 на користь

ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором в сумі

795 634 грн 81 коп., а також судовий збір в сумі 3 654 грн, а всього -

799 288 грн 81 коп. В іншій частині заочне рішення районного суду залишено

без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що заочне рішення районного суду в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором та відсотками,

3 % річних та пені є законним та обґрунтованим. Крім того, висновки районного суду про відсутність правових підстав про стягнення з відповідача штрафу

в сумі 64 311 грн за несвоєчасне повернення кредиту, передбаченого

пунктом 8.2 договору є також законними. Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками районного суду про доведеність заявлених у справі вимог в частині стягнення інфляційних втрат за час прострочення платежів, а також збитків, нарахованих відповідно до пункту 8.5. загальних умов договору.З кредитного договору та умов кредитування вбачається, що сума кожного наступного платежу нараховувалася позивачем у доларах США та визначалася у гривневому еквівалентні, тому підстав для застосування індексу інфляції до вказаної заборгованості немає. Окрім цього, стягуючи з відповідача на підставі пункту 8.5 загальних умов договору збитки в сумі 17 640 грн, суд першої інстанції не звернув увагу на зміст зазначеного пункту договору та те, що він містить узагальнюючі висновки й носить неконкретний характер.

У касаційнійскарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 в особі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову

ТОВ «Порше Мобіліті» відмовити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права. Зокрема: розрахунок заборгованості ТОВ «Порше Мобіліті» здійснено невірно, він є необґрунтованим та недоведеним; позивач не має правових підстав на стягнення грошових коштів, оскільки ним не доведено факт видачі кредитних коштів, а також нарахування та стягнення з відповідача грошових коштів у доларах США.

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення від ТОВ «Порше Мобіліті», в яких товариство зазначало про те, що доводи касаційної скарги не відповідають обставинам справи, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судами встановлено, що 02 грудня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит в сумі 321 555 грн, що еквівалентно

39 тис. доларів США; цільове призначення кредиту - на придбання автомобіля марки «Volkswagen Touareg».

Відповідно до пункту 1.3. загальних умов кредитування усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту у доларах США.

Згідно із пунктом 2.1. загальних умов кредитування за використання кредиту у межах встановленого терміну кредитування позичальник сплачує позивачу проценти за процентною ставкою, визначеною у кредитному договорі. Зазначену процентну ставку за умовами кредитного договору сторони визначили на рівні 9,90 % на рік, та передбачили, що вона є змінною відповідно до

пункту 2.3. загальних умов кредитування.

Відповідно до пункту 1.4.2. загальних умов кредитування термін кредитування (строк повернення кредиту) погоджений сторонами в графіку погашення кредиту, яким передбачено повернення кредиту частками щомісячно на відповідну дату поточного місяця.

Згідно із пунктом 1.1. договору про внесення змін/додаткова угода

від 05 листопада 2014 року № 1 до кредитного договору від 02 грудня 2013 року позивач також надав позичальнику додаткову суму кредиту, еквіваленту

13 тис. доларів США, що становить 168 350 грн та яка спрямовується на оплату страхових платежів (а. с. 44-48).

Відповідно до пункту 1.2. загальних умов кредитування позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

За змістом пунктів 3.2., 3.2.1. загальних умов кредитування передбачене право позивача достроково вимагати повернення кредиту та додаткового кредиту у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) або плати за користування кредитом на строк більше ніж один календарний місяць.

Також, 05 травня 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» на адресу відповідача була направлена вимога (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором (а. с. 22-23), яка утворилася внаслідок порушення відповідачем умов договору. Доказів виконання цієї вимоги матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Загальний розмір заборгованості відповідно до умов кредитного договору

від 02 грудня 2013 року станом на 28 серпня 2015 року становить

883 232 грн 22 коп. та складається із: простроченої заборгованості в сумі

95 520 грн 68 коп., з яких: 64 892 грн 38 коп. - сума простроченої заборгованості зі сплати чергових платежів за кредитом; 788 грн 19 коп. - 3 % річних за час прострочення платежів за кредитом; 5 646 грн 41 коп. - інфляційні втрати за час прострочення платежів за кредитом; 2 627 грн 31 коп. - пеня за час прострочення платежів за кредитом; 17 239 грн 37 коп. - сума простроченої заборгованості зі сплати чергових платежів за додатковим кредитом;

105 грн 37 коп. - 3 % річних за час прострочення платежів за додатковим кредитом; 23 грн 03 коп. - інфляційні втрати за час прострочення платежів

за додатковим кредитом; 351 грн 22 коп. - пеня за час прострочення платежів

за додатковим кредитом; 3 847 грн 40 коп. - сума штрафу, нарахованого

за пунктом 8.3. загальних умов; а також із заборгованості з дострокового повернення кредиту в сумі 787 711 грн 53 коп., з яких: 674 106 грн 90 коп. - сума заборгованості за кредитом; 13 530 грн 16 коп. - сума заборгованості за процентами; 4 182 грн 34 коп. - 3 % річних; 13 941 грн 13 коп. - пеня; 64 311 грн - сума штрафу, нарахованого за пунктом 8.2. загальних умов кредитування;

17 640 грн - сума збитків, нарахованих за пунктом 8.5. загальних умов кредитування.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відповідальність боржника за вказаним договором кредиту та додатковим договором і ухвалив рішення про задоволення позову в частині стягнення основної заборгованості та відсотків, оскільки умови договору не виконуються належним чином.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафу та пені суд керувався наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Згідно із пунктом 8.1 загальних умов кредитування, у разі порушення позичальником термінів сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10 % річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за фактичний строк користування кредитом та/або додатковим кредитом.

Відповідно до пункту 8.2 загальних умов кредитування, у разі порушення позичальником термінів повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у статті 3.3, за винятком умови порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченої у статті 3.2.1, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20 % від суми кредиту.

Отже, пеня та штраф у вказаній справі застосовані за різні порушення умов кредитного договору.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

З кредитного договору та умов кредитування вбачається, що сума кожного наступного платежу нараховувалася позивачем у доларах США та визначалася у гривневому еквівалентні, тому підстав для застосування індексу інфляції до вказаної заборгованості немає.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15.

Скасовуючи заочне рішення районного суду в частині вимог ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення інфляційних втрат за час прострочення платежів за кредитним договором та збитків, ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у позові та залишаючи в іншій частині рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_6 порушив зобов'язання, встановлені кредитним договором, у зв'язку із чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, за виключенням вимог про стягнення штрафу в сумі 64 311 грн за несвоєчасне повернення кредиту, передбаченого пунктом 8.2 загальних умов договору.

Разом з тим, з кредитного договору та умов кредитування вбачається, що сума кожного наступного платежу нараховувалася позивачем у доларах США та визначалася у гривневому еквівалентні, тому підстав для застосування індексу інфляції до вказаної заборгованості немає. А також, не підлягають стягненню з відповідача на підставі пункту 8.5 загальних умов договору збитки

в сумі 17 640 грн, оскільки у змісті вказаного пункту зазначено про те, що він містить узагальнюючі висновки й носить неконкретний характер.

Посилання касаційної скарги ОСОБА_6 на те, що розрахунок заборгованості здійснено невірно та ТОВ «Порше Мобіліті» не мав правових підстав на стягнення грошових коштів, оскільки ним не доведено факт видачі кредитних коштів, є безпідставними. Вказане спростовується тим, що відповідно до пункту 1.4.1. кредитного договору надання кредиту здійснюється, починаючи з дати його укладення. Датою надання кредиту є дата списання коштів у розмірі суми кредиту з рахунку компанії відповідно до умов кредитного договору. Згідно із умовами договору сторони погодили, що кредит надається шляхом перерахування коштів на рахунок дилера з призначенням платежу - за придбання автомобіля. Товариство виконало свої зобов'язання за договором та перерахувало кошти на рахунок дилера після погодження сторонами всіх істотних умов, в тому числі і після погодження та підписання сторонами графіку погашення кредиту. Крім того, в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, неоплачені відповідачем рахунки, вимога про дострокове повернення кредиту, що підтверджують наявність стягнутого боргу, а сам розрахунок відповідач не оспорював.

Доводи касаційної скарги про те, що товариство не має правових підстав на нарахування та стягнення з відповідача грошових коштів у доларах США суд не бере до уваги, оскільки відповідно до статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Видача кредиту в національній валюті України з визначенням його еквіваленту у доларах США та сплата платежів за цим принципом не є ознакою видачі кредиту в іноземній валюті, або ознакою порушення діючого законодавства. Таким чином, стягнення заборгованості у гривнях відповідно до курсу відповідної валюти на день платежу є законним.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність судовихрішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником - ОСОБА_7, залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року в нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта