Справа № 473/4831/18
РІШЕННЯ

іменем України

"26" грудня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про визнання частково незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання частково незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до рішення виконкому Вознесенської міської ради від 28.12.1993 року за № 301 позивачу ОСОБА_2 було передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,0720 га, розташовану по вул. Яровій (до зміни назви - Овражна), 3 в м. Вознесенську Миколаївської області та призначену для обслуговування житлового будинку за цією адресою. На підставі обумовленого рішення останньому було видано державний акт на право приватної власності на землю.

Між тим, на час прийняття обумовленого рішення та видачі правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку ОСОБА_2 був власником лише 17/50 часток житлового будинку № 3 по вул. Яровій (до зміни назви - Овражна) в м. Вознесенську Миколаївської області, для обслуговування якого вона була надана.

Власник 33/50 часток вказаного будинку ОСОБА_4 помер 17.11.1993 року (спадщину після його смерті прийняла ОСОБА_3О.).

Оскільки обумовлені документи були видані без врахування кола власників житлового будинку, а внести зміни або виправлення в рішення органу місцевого самоврядування та до правовстановлюючого документа на землю в адміністративному порядку, неможливо, позивач просив про часткове скасування оскаржуваного рішення № 301 від 28.12.1993 року, а також визнання недійсним виданого на його підставі правовстановлюючого документа - державного акту на право приватної власності на землю від 25.05.1994 року за № 3432.

Ухвалою суду від 05.12.2018 року було відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання позивач та його представник ОСОБА_5 не зявилися. Остання надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги ОСОБА_2 підтримала.

Представник відповідача Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з'явився. Надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги ОСОБА_2 визнав у повному обсязі.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася. Надіслала на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Свою позицію стосовно заявлених позовних вимог не виклала.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема судом встановлено, що позивач є власником 17/50 часток житлового будинку № 3 по вул. Яровій (до зміни назви Овражна) в м. Вознесенську Миколаївської області на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 09.01.1990 року Вознесенською міською радою та зареєстрованого Вознесенським БТІ 09.01.1990 року за № 710 (а.с. 11).

Власником інших 33/50 часток обумовленого будинку є ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10.06.1994 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області (отримала у спадок після смерті ОСОБА_4, який помер 17.11.1993 року).

Також з матеріалів справи вбачається, що попередній власник 33/50 часток вказаного будинку ОСОБА_4 набув у власність дане майно, відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 03.11.1989 року, виданого на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради від 17.10.1989 року за № 214 та зареєстрованого Вознесенським БТІ 20.12.1989 року за № 710.

Між тим, земельна ділянка площею 0,0720 га, що розташована по вул. Яровій (до зміни назви - Овражна), 3 в м. Вознесенську Миколаївської області, цільове призначення якої: обслуговування житлового будинку, була передана в приватну власність ОСОБА_2, відповідно до рішенням виконкому Вознесенської міської ради від 28.12.1993 року за № 301 (а.с. 16).

На підставі обумовленого рішення ОСОБА_2 було видано державний акт на право приватної власності на землю, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 25.05.1994 року за № 3432 (а.с 10).

Зазначене узгоджується з інформацією, наданою відділом у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 26.10.2018 року за № 606/140-18 (а.с. 15).

Так, згідно ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час передачі у власність ділянки) громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва.

Передача розташованих на території міст земельних ділянок у власність громадян належала до відання міських Рад народних депутатів (ст.ст. 10, 17 ЗК України 1990 року, ст.ст. 19, 35, 42 чинного на час передачі ділянки Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування»).

Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися у власність або надавалися в користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.

Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен був бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара (ч.ч. 1, 2 ст. 67 ЗК України 1990 року).

При цьому, виходячи з положень ч. 1 ст. 42 ЗК України 1990 року та аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані жилі будинки, в разі набуття права власності на частку жилого будинку земельна ділянка як така, що входить до жилого комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише всім співвласникам.

Передача у власність окремим співвласникам будинку частини земельної ділянки нормами земельного законодавства не передбачена.

Проте орган місцевого самоврядування, використовуючи надані йому чинним на той час Земельним кодексом України повноваження на передачу у власність громадян земельних ділянок, таких обставин не врахував, допустив порушення ст.ст. 6, 17,42, 67 ЗК України 1990 року.

Зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч.ч. 1, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку. Це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Проте згідно ст. 74 вищевказаного Закону органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами, а тому не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (рішення Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року).

Тому суд прийшов до висновку, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування згідно п. г ч. 3 ст. 152 ЗК України підлягає частковому скасуванню - в частині, що стосується передачі ОСОБА_2 земельної ділянки.

За встановлених обставин не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону та відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України підлягає визнанню недійсним й виданий на підставі оскаржуваного рішення державний акт на право приватної власності на землю.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76-83, 259, 263 265, 272, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про визнання частково незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю - задовольнити.

Рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 28.12.1993 року за № 301 в частині закріплення в приватну власність за ОСОБА_2, земельної ділянки по вул. Яровій (до зміни назви - Овражна), 3 в м. Вознесенську Миколаївської області, площею 0,0720 га, призначеної для обслуговування житлового будинку - визнати протиправним та скасувати.

Державний акт на право приватної власності на землю, виданий 25.05.1994 року виконавчим комітетом Вознесенської міської ради Миколаївської області на ім'я ОСОБА_2, на земельну ділянку, розташовану на території Вознесенської міської ради Миколаївської області, площею 0,0720 га, призначену для обслуговування житлового будинку, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3432 - визнати недійсним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Лузан