Справа №639/3566/18
Провадження №4-с/639/36/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального Управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

09 липня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла скарга ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального Управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3, в якій вона просила суд визнати неправомірними дії державного виконавця з повернення виконавчого листа № 639/5349/17 від 12.02.2018 року без прийняття до виконання та зобовязати державного виконавця прийняти до виконання вищезазначений виконавчий документ та відкрити виконавче провадження.

В обґрунтування скарги зазначено,що 07 травня 2018 року до Міськрайонного відділу ДВС по Харківському району та місту Люботину було предявлено до виконання виконавчий лист № 639/5349/17 від 12.02.2018 року про стягнення з боржника 22 640, 00 грн. Вказаний виконавчий документ не було прийнято до виконання, як вбачається з повідомлення від 21.06.2018 року, через відсутність РНОКПП боржника. Вказане повідомлення було отримане ОСОБА_1 30.06.2018 року. Заявник вважає відмову незаконною, оскільки при подачі позову їй не було відомо РНОКПП боржника, а державний виконавець може самостійно його витребувати. У звязку з викладеним вона і звернулась до суду з вказаною заявою.

20 липня 2018 року від старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального Управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 надійшли письмові заперечення, відповідно до яких вона заперечує проти задоволення скарги в повному обсязі оскільки Законом України «Про виконавче провадження» встановлено вимоги, яким має відповідати виконавчий документ. Так, у ньому зокрема мають бути зазначено РНОКПП боржника. Оскільки наданий заявником виконавчий документ не відповідав вимогам Закону України «Про виконавче провадження», то його було повернуто на підставі вимог п. 6 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Сторони в судове засідання не зявилися, про день, час та місце слухання справи повідомленні належним чином, клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило., що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 450 ЦПК України, не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Нормами цивільного процесуального закону передбачено особливий порядок судового контролю за виконанням судових рішень, який визначений у розділі VII ЦПК України і передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свободи.

Так в судовому засіданні було встановлено, що 30 червня 2018 року заявник отримала Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 21.06.2018 року винесеного старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального Управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, яким було повернуто виконавчий лист № 639/5349/17, виданого 12.02.2018 року Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 22 000, 00 грн та судового збору у розмірі 640, 00 грн., боржником за яким є ОСОБА_3, у звязку з тим, що у виконавчому документі відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника або серія та номер паспорту. (а.с. 3,4)

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини невід'ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч.2 ст. 32 Конституції України та ч. 1 ст. 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до пункту 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вимоги до виконавчого документу, зокрема у виконавчому документі зазначається назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків) ; резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк предявлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника, чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів звязку та адреси електронної пошти.

Як вбачається зі змісту виконавчого листа в ньому не зазначено ідентифікаційний код боржника ОСОБА_3 або серія та номер паспорту, однак вказаний виконавчий лист містить адресу проживання боржника.

Відповідно до пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджено наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред'явлення виконавчого документа.

Пунктом 3 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відповідно до частини 4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» до створення умов для безпосереднього доступу державних виконавців, приватних виконавців до державних баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційну інформацію, органи виконавчої влади, що забезпечують ведення таких баз даних та реєстрів, подають відповідну інформацію на письмові запити державних виконавців, приватних виконавців, що надходять у зв'язку з виконавчим провадженням, у триденний строк з дня надходження запиту.

Враховуючи наявність місця проживання боржника ОСОБА_3, а також те, що для державних виконавців, приватних виконавців створені умови безпосереднього доступу до державних баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційну інформацію, старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального Управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження мала можливість зясувати реєстраційний номер облікової картки платника податків абосерію та номер паспорту боржника самостійно, не повертаючи виконавчий документ.

Відповідно до правових позицій, викладених у Постановах Верховного Суду України від 25 червня 2014 року в справі № 6-62цс14 та від 21 травня 2014 року в справі № 6-45цс14, відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Посилання представника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального Управління юстиції у Харківській області на ті обставини, що зазначена правова позиція не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки вона була ухвалена Верховним Судом України в період дії Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року №606-XIV, проте, при прийнятті нею повідомлення про повернення виконавчого документа заявнику, вона керувалась Законом України «Про виконавче провадження» в редакції від 05 жовтня 2016 року, не заслуговують на увагу, оскільки зазначений закон передбачає аналогічні вимоги до виконавчого документа.

Виходячи з наведеного, державний виконавець, повертаючи виконавчий документ без прийняття, не у повній мірі скористався наданими йому законом правами та повноваженнями для своєчасного і повного виконання судового рішення.

За змістом розяснень, що містяться у п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Таким чином, підстав для зобовязання державного виконавця відкрити виконавче провадження не вбачається.

Отже, враховуючи все вищевикладене скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 18, 76-81, 89, 133, 447, 449, 451, 452 ЦПК України, ст. 32 Конституції України, ст. 302 ЦК України, ст. ст. 4, 18 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затверджено наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 суд

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального Управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця з повернення виконавчого листа № 639/5349/17 від 12.02.2018 року без прийняття до виконання.

У задоволені іншої частини скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 20.07.2018 року.

Суддя В.В. Труханович