Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

16.07.2018 Справа №607/6475/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретарів судового засідання Пастернак О.В., Осів І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 16 квітня 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить надати дозвіл на виїзд дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України в країни Шенгенської угоди (Польща, Іспанія, Греція, Італія, Чорногорія), в Болгарію, Хорватію, Турецьку Республіку та в Арабську Республіку Єгипет терміном до 27 вересня 2021 року у її супроводі або за її згодою.

Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 13 липня 2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них є дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач частково надає матеріальну допомогу, але участі у вихованні дитини не приймає. Позивач має намір оздоровити дитину на морі за кордоном та розширити її світогляд, однак для виїзду дитини за кордон необхідна згода батька.

Ухвалою судді від 17 травня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 07 червня 2018 року, а ухвалою суду від 26 червня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 16 липня 2018 року.

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 не з'явилася, попередньо подавши заяву, згідно з якою просила розглянути справу в її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки від позивач заперечень проти такого вирішення справи не надходило, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Сторони - позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 13 липня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 13 липня 2013 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції.

Від даного шлюбу в подружжя є дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 10 січня 2014 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції.

Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, дитина проживає разом з матір'ю - ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні. Відповідач частково надає матеріальну допомогу, але участі у вихованні дитини не приймає. Позивач має намір здійснити поїздку за кордон з дитиною з метою оздоровлення дочки на морі та розширення світогляду дитини.

З довідки № 52 від 06 липня 2018 року, виданої Тернопільським районним територіальним медичним об'єднанням, вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, хворіє та їй рекомендовано оздоровлення на курортах з морським кліматом.

Конвенцією про права дитини (ст.3), прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

У п.п.1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, вказано, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Відповідно до п.п. 2 п. 4 вказаних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків може здійснюватись без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення (аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № № 6-350цс17).

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, враховуючи те, що з викладених у позовній заяві обставин слідує, що неповнолітня дитина - ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, відповідач участі у вихованні дитини не приймає, відповідач в судове засідання не з'явився, відзиву на позов чи будь-яких заперечень по суті позову до суду не надав, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення.

Так, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, в тому числі необхідності її оздоровлення та розвитку, а також враховуючи право батька на безперешкодне спілкування з дитиною, суд вважає за необхідне надати дозвіл ОСОБА_3 на виїзд з України без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, на строк 14 днів в одну із наступних країн: Польща, Турецька Республіка, Арабська Республіка Єгипет, у період протягом трьох місяців з дати набрання законної сили рішенням суду, у супроводі або за згодою матері - ОСОБА_1, оскільки відповідно до вищевказаних норм законодавства, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його тривалості.

Від-так, позовні вимоги щодо надання дозволу неповнолітній ОСОБА_3 на необмежені виїзди за кордон до 27 вересня 2021 року в будь-яку з країн, зазначених позивачем у позовній заяві до задоволення не підлягають, оскільки вони суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини та можливості спілкування з нею.

Крім цього, враховуючи те, що позов задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 704,80 гривень судового збору.

Відповідно до ст.ст. 141, 150, 153, 157 СК України, Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року №57, керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 141, 200, 223, 263, 265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: Тернопільська область, Козівський район, с. Слобідка, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) про надання дозволу на виїзд дитини за кордон - задовольнити частково.

Надати дозвіл неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд з України без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, на строк 14 (чотирнадцять) днів в одну із наступних країн: Польща, Турецька Республіка, Арабська Республіка Єгипет, у період протягом трьох місяців з дати набрання законної сили рішенням суду, у супроводі або за згодою матері - ОСОБА_1.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Заочне рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддяВ. М. Позняк