ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

28.02.2018 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, мотивуючи вимоги тим, що 05.04.2016 року у них народилась дочка ОСОБА_4, починаючи з серпня 2016 року сторони проживають окремо, шлюб між сторонами був розірваний, донька проживає разом з позивачем. На підставі виконавчих листів Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2016 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття щомісячно, починаючи з 30.09.2016 року, а також стягнуто з відповідача аліменти на користь позивача на її утримання у розмірі ? від усіх видів його заробітку (доходу) з дня звернення до суду (30.09.2016 року) та до досягнення дитиною трьох років, а саме до 05.04.2019 року. Вказані виконавчі листи перебувають на примусовому виконанні у Фастівському міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Київській області, внаслідок невиконання відповідачем рішення суду станом на 13.12.2017 року виникла заборгованість по виплаті аліментів на доньку ОСОБА_4 в сумі 22353,37 грн. та на утримання позивачки сумі 16833,37 грн. Позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем свого обовязку зі сплати аліментів, позивачка набула право на стягнення неустойки (пені), яка за період з 30.09.2016 року по 13.12.2017 року складає 6666,28 грн. Також позивач зазначає, що в лютому 2018 року донька хворіла, позивач звернулася до лікаря та отримала рецепт на придбання ліків, внаслідок чого понесла витрати на лікування доньки в сумі 173,13 грн., вважає за необхідне розподілити цю суму порівну та стягнути з відповідача 86,56 грн. як додаткові витрати за придбання ліків.

Ухвалою суду від 23.03.2018 року було відкрито провадження в справі, в порядку загального позовного провадження.

Відповідач у визначений судом строк не надав відзив на позовну заяву.

Проведення підготовчого провадження відкладалось через неявку відповідача, а саме 17.04.2018 року, 21.05.2018 року.

21.05.2018 року суд ухвалив продовжити термін проведення підготовчого провадження на 30 днів.

11.06.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначений судовий розгляд на 09.07.2018 року.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, а саме: щодо вимоги позивача про стягнення з нього неустойки (пені) визнають частково, заперечуючи проти стягнення пені за період з 12.01.2017 року по 13.09.2017 року так, як в цей період відповідач перебував на обліку в центрі зайнятості, отримував невелику суму допомоги та не міг сплачувати аліменти. Щодо інших позовних вимог відповідач не заперечує.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2017 року розірвано /а.с.15/.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені, виданим 26.01.2017 року Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_5 змінила прізвище на «Іскра» /а.с.13/.

Від спільного подружнього життя сторони мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОК №320203, виданим 12.04.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області /а.с.7/.

Згідно довідки про склад сім'ї №2015 від 27.02.2018 року, виданою виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області, ОСОБА_1 проживає за адресою: ОСОБА_6, 21 кв. 140, у складі зареєстрованих членів сімї перебуває донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.14/.

Відповідно до виконавчого листа, виданого Фастівським міськрайонним судом Київської області 16.11.2016 року, з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття щомісячно, починаючи з 30.09.2016 року /а.с.11/.

Відповідно до виконавчого листа, виданого Фастівським міськрайонним судом Київської області 16.11.2016 року, з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на її утримання у розмірі ? від усіх видів його заробітку (доходу) з дня звернення до суду (30.09.2016 року) та до досягнення дитиною ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років, а саме до 05.04.2019 року /а.с.12/.

Відповідач вказане рішення суду не виконує, що призвело до утворення заборгованості по аліментах на утримання дитини в сумі 22 353,37 грн. станом на 13.12.2017 року та на утримання позивачки до досягнення донькою Дарєю трирічного віку в сумі 16833,37 грн., що підтверджено довідками-розрахунками заборгованості по аліментах, виданими Фастівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області /а.с.8-9/.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, розмір неустойки (пені) за період з 30.09.2016 року по 13.12.2017 року становить 6666,28 грн. на утримання доньки та 4980,16 грн. на її утримання до досягнення донькою трирічного віку /а.с.3-4/.

Частиною 4 статті 194 Сімейного кодексу України передбачено, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

За загальними правилами відповідальності за прострочення виконання зобов'язання слід виходити із презумпції вини платника аліментів, який прострочив сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Саме на відповідача, який прострочив сплату аліментів, покладається тягар доказування протилежного.

Таким чином, звільнення від відповідальності за порушення зобов'язань по сплаті аліментів можливо лише в тому випадку, коли заборгованість виникла з незалежних, поважних причин, які в кожному конкретному випадку оцінюються судом з огляду на обставини справи.

Відповідачем та його представником не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з незалежних від нього причин, що передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якою сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.

Перебування відповідача на обліку у центрі зайнятості не є тією обставиною, яка свідчила б про те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з незалежних від відповідача та поважних причин.

Аналізуючи докази у справі, суд приходить до висновку, що факт ухилення відповідача від сплати аліментів знайшов своє підтвердження за розглядом справи, поважних причин несплати аліментів у вказаний період часу з вересня 2016 року по грудень 2017 року відповідачем не надано, а незалежних від відповідача обставин, в результаті яких дана заборгованість виникла, судом не встановлено, отже наявна вина відповідача у виникненні заборгованості і є підставою для стягнення неустойки (пені).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це один зі способів забезпечення виконання зобов'язання. Її завданням є сприяння належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Перевіряючи розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, наданий позивачем, судом встановлено, що він здійснений з дотриманням наведених вище правил.

На підставі викладеного позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню, тому з ОСОБА_2 підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів узагальному розмірі 11646 грн.

У відповідності до ст.185 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України) той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 року № 6-20478св09).

Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст.181, 182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування.

У відповідності з п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч.ч 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

На підтвердження розміру фактично понесених позивачкою додаткових витрат, повязаних з придбання ліків, нею було надано копію запису з медичної картки, рецепт лікаря та розрахункові документи чеки, відповідно до яких понесені витрати на загальну суму 173,13 грн.

На підставі викладеного позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню, тому з ОСОБА_2 підлягають стягненню додаткові витрати на лікування дитини в розмірі 86,56 грн.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 180, 194-196 СК України, статтями Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6) про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2016 року по грудень 2017 року у загальному розмірі 11646 грн. та додаткові витрати на лікування дитини в розмірі 86,56 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Повний текст рішення виготовлений 13 липня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст.ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Є.Ю.Чернишова