Справа № 604/959/18
Провадження № 2/604/432/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі

головуючого судді Сташківа Н.Б.,

за участю секретаря судового засідання Стадніцької З.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт. Підволочиськ в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі розміром 1500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред'явлення позову і до досягнення повноліття, посилаючись на не досягнення домовленості щодо участі відповідача, який проживає окремо з жовтня 2012 року, в утриманні дитини, та наявність у нього нерегулярного, мінливого доходу, оскільки він працює неофіційно.

Сторони, будучи повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Позивач зменшила позовні вимоги ,просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач зменшені позовні вимоги визнав.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживають діти.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 19 листопада 2013 року, що вбачається із рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області №2/604/449/13.

У шлюбі у сторін 16 серпня 2012 року народилася донька ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про народження серія НОМЕР_2, видане 24 жовтня 2012 року Новосільською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області.

Згідно з довідкою виконкому Новосільської сільської ради №534 та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання №533 від 30 серпня 2018 року, ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1. До складу її сім'ї входять: донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3; батько - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4; дідусь - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 Сім'я проживає у житловому будинку житл. площею 42 кв.м., належному ОСОБА_5, має у власності присадибну земельну ділянку площею 0,59 га; займається тваринництвом.

Крім того, з акту вбачається, що сім'я потребує матеріальної допомоги, дохід від земельної ділянки сім'я використовує для власних потреб. Додаткового джерела доходу сім'я немає. Зі слів заявника батько участі в вихованні дочки та матеріальної допомоги не приймає.

З довідки №770, виданої Лановецьким об'єднаним управлінням ПФУ Тернопільської області 31 серпня 2018 року, вбачається, що позивач знаходиться на обліку управління та отримує соціальну пенсію інваліда з дитинства ІІІ групи в розмірі 1452 (одна тисяча чотириста п'ятдесят дві) гривні. Загальний дохід з березня по серпень 2018 року становить 8712 (вісім тисяч сімсот дванадцять) гривень.

Судом встановлено, що Відповідач, не зареєстрований і проживає разом з сім'єю, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Таким чином, в добровільному порядку коштів на утримання дитини Відповідач не надає.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Так, визначаючи розмір аліментів на малолітнього, суд виходить із вимог ст.ст. 181-184 СК України, згідно яких, розмір аліментів може визначатися у твердій грошовій сумі, котра не може бути меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» з 01 липня становить 1944 гривень. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками.

Судом не встановлено, що Відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків з утримання неповнолітньої дитини, оскільки є працездатною особою і спроможний платити кошти на утримання дітей.

Враховуючи, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дітей, потреби у їх розвитку та навчанні, виходячи з принципів розумності та справедливості та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з Відповідача щомісячно аліменти на малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і продовжувати до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам дитини і не порушуватиме права кожної із сторін.

З огляду на вказане, відповідно до ст. ст. 180, 184 СК України позовні вимоги належить задовольнити.

Керуючись ст. ст. 13, 200, 247, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 180-184, 191 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: с. Голошинці Підволочиського району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_3, виданий Підволочиським РС УДМС України в Тернопільській області 11 жовтня 2012 року) до ОСОБА_2 (місце проживання: с. Кукули Піщанського району Вінницької області) про стягнення аліментів, - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча ) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 серпня 2018 року і продовжувати до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 в дохід держави 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок) гривень судового збору.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - підпис

Копія вірна:

Суддя Сташків Н.Б.