П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„20" грудня 2018 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 265/4126/18

Номер провадження 22-ц/4804/43/18

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Гаврилової Г.Л.,Пономарьової О.М.

за участю секретаря: Єфремової О.В

учасники справи :

заявник - ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє, ОСОБА_2,

заінтересовані особи - Лівобережний районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 червня 2018 року головуючого судді Вайновського А.М. із складанням повного тексту судового рішення 11 червня 2018 року по цивільній справі про скасування рішення суду про оголошення особи померлою,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року заявник ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування рішення суду про оголошення особи померлою, посилаючись на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2018 року за заявою його доньки ОСОБА_3 його оголошено померлим. Рішення суду набрало законної сили 05 березня 2018 року. Вказане рішення прийнято у зв*язку з тим, що в жовтні 2014 року з початком АТО ОСОБА_1 виїхав до Польщі, де і знаходиться по теперішній час. З донькою ОСОБА_3 він не спілкується з моменту розлучення з 1994 року з її матір*ю. Донька ОСОБА_3, маючи корисні наміри, повідомила його матері ОСОБА_5, що він помер, і тоді 13 листопада 2014 року його мати звернулася до Орджонікідзевського ВП Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області з заявою про його зникнення. Мати ОСОБА_1 була хвора людина і страждала на атеросклероз, тому мабуть забула, що він поїхав. Скориставшись відсутністю ОСОБА_1 донька ОСОБА_3 змусила його матір оформити заповіт, а зараз має намір заволодіти його квартирою та його матері. Просив скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2018 року про оголошення ОСОБА_1 померлим.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 червня 2018 року заяву задоволено. Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2018 року, яким ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у місті Маріуполі Донецької області, оголошено померлим - скасовано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , як особа яка не брала участі у справі, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заявлених вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що при відкритті провадження по справі судом першої інстанції її , як доньку ОСОБА_1 , не залучено до участі в справі як заінтересовану особу та про розгляд справи не повідомлено. В матеріалах справи не має жодного доказу на підтвердження доводів представника заявника стосовно перетину українського кордону, працевлаштування та мешкання ОСОБА_1 в Польщі. Окрім копії сумнівного походження довіреності та перекладу довіреності на українську мову в матеріалах справи не має жодного доказу на підтвердження доводів ОСОБА_2 про встановлення місця знаходження та проживання ОСОБА_1 Зауважує, що надані представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 документи викликають сумніви, оскільки у відношенні ОСОБА_2 Лівобережним відділом поліції Маріупольського ВП ГУНП в Донецькій області відкрито кримінальне провадження, в рамках якого встановлено декілька епізодів за участю ОСОБА_2 стосовно шахрайських дій по заволодінню нерухомістю з підробкою документів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник заявника ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2,просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції від 11 червня 2018 року залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги. Крім того, ОСОБА_3 пояснювала,що оригінал паспорта громадянина України ОСОБА_1 знаходиться в неї, як і всі інші документи в оригіналі, що посвідчують особу ОСОБА_1 Жодний з наданих представниками заявника документів належним чином не посвідчений та не містить апостиля. Жодного документа, який би містив фотокартку ОСОБА_1 не надано. Повідомлений представниками заявника особистий номер телефону НОМЕР_2 ОСОБА_1 на неодноразові дзвінки не відповідає.

З урахуванням витребуваних судом апеляційної інстанції відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про невиявлення даних про перетинання державного кордону України громадянином України ОСОБА_1 в період з січня 2014 року і дотепер (т.1.а.с.93), відомостей Державної міграційної служби України Лівобережного районного відділу у місті Маріуполі Головного управління в Донецькій області про те,що ОСОБА_1 був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 виданим 22 травня 2001 року Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області та паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документувався (т.1.а.с.96), відомостей штабу АТЦ при СБУ (т.1.а.с.124) , з урахуванням вимог ч.1 ст.48 ЦК України ,ч.4 ст.294,ч.1 ст.309 ЦПК України, Донецьким апеляційним судом 24 жовтня 2018 року,13 листопада 2018 року,27 листопада 2018 року та 11 грудня 2018 року постановлені ухвали про визнання обов*язкової явки ОСОБА_1 у судове засідання для надання особистих пояснень по вказаній цивільній справі .

У судове засідання апеляційного суду заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з*явилися ,надали заяви про розгляд справи в їх відсутності (т.1.а.с.186,201).

На адресу суду з Польщі ОСОБА_1 надіслав заяву, в якій повідомив про причини відсутності в Україні та неможливості явки, оскільки йому було надано житло в місті Кракові. На даний час він працює та проживає в місті Ряшіві (Жешув) в Польщі. Працює господарником і там же проживає в Готелі-Вілла « Два брати» ,що знаходиться по АДРЕСА_3. Виїхавши в Україну він втратить статус біженця ,та разом з тим дозвіл на проживання до 2020 року,крім того він втратить грошову допомогу ,що йому виплачують в Польщі та роботу в місті Ряшів. Вважає,що суду було надано достатньо доказів ,що він живий,а саме : - довіреності його представникам : ОСОБА_2 (ксерокопія довіреності від 19 квітня 2018 року ОСОБА_1 відповідно паспорта НОМЕР_4, посвідченої нотаріусом Анною Швєрад Клечек м.Ряшів (а.с.7) ; ОСОБА_9 (ксерокопія довіреності від 25 вересня 2018 року ОСОБА_1 відповідно паспорта НОМЕР_3 ,посвідченої нотаріусом Анною Швєрад Клечек м.Ряшів (а.с.132) ; - заяви про те,що він живий та має місце проживання,надане йому в Польщі в місті Кракові (ксерокопія заяви від 04 червня 2018 року ОСОБА_1 із зазначення адреси мешкання : Польща,м.Краков,вул. 9 травня,13/3 ,посвідченої нотаріусом Анною Швєрад Клечек м.Ряшів (а.с.18) ; - копії документів з печаткою про дозвіл на проживання в Польщі з 15 серпня 2015 року по 15 серпня 2020 року. Просив визнати його неявку до суду поважною,відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду про скасування рішення про оголошення його померлим (т.1.а.с.186-187).

У судовому засіданні апеляційного суду представник заявника ОСОБА_1 ,що діє на підставі довіреності від 25 вересня 2018 року ,яка посвідчена апостилем Польщі, ОСОБА_9 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судове засідання апеляційного суду представник Лівобережного районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі Лівобережний районний у місті Маріуполі ВДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області ) не з*явився,належним чином були повідомлені про розгляд справи,надали заяву про можливість розгляду справи за відсутністю представника . Повідомили про те,що за заявою ОСОБА_3 на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області (справа № 265/9133/17) відповідно до п.9. гл.5 розділу III «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні»,затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5,зареєстровані в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року № 719/4940 , 17 березня 2018 року відділом поновлено актовий запис № 7 про смерть ОСОБА_1 26 липня 2018 року Лівобережним районним у місті Маріуполі ВДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області « про скасування рішення суду про оголошення особи померлою « отримане поштою,анульовано вищевказаний актовий запис про смерть ОСОБА_1 № 7 від 17 березня 2018 року складений відділом.17 березня 2018 року ОСОБА_10 було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_1 серії НОМЕР_5,яке до відділу по теперішній час не повернуто (т.1.а.с.57,105,129,150,164,235).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення ,враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції , рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області у цивільній справі № 265/9133/17 від 05 лютого 2018 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у місті Маріуполі Донецької області, оголошено померлим (т.1.а.с.9).

08 травня 2018 року заявник ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2, на підставі довіреності від 19 квітня 2018 року ,засвідченої нотаріусом Анною Швєрад Клечек м.Ряшів,номер нотаріальної дії А 47/2018, переклад з польської мови на українську мову перекладачем нотаріально засвідчено 27 квітня 2018 року за № 2147,звернувся до суду із заявою про скасування рішення суду про оголошення особи померлою (т.1.а.с.3,6-8).

В матеріалах справи міститься заява від 04 червня 2018 року засвідчена нотаріусом Анною Швєрад Клечек м.Ряшів ,номер нотаріальної дії А 68/2018,переклад з польської мови на українську мову перекладачем нотаріально засвідчено 11 червня 2018 року за № 3157,3158, відповідно до якої ОСОБА_1 засвідчує факт знаходження на території Польщі у м. Кракові (т.1.а.с.17-18).

Скасовуючи рішення про визнання особи померлою, суд першої інстанції виходив з одержання відомостей про місце перебування та мешкання ОСОБА_1 в АДРЕСА_4.

Відповідно до ст. 48 ЦК України якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.

Заперечуючи проти скасування рішення суду про оголошення особи померлою ОСОБА_3 зазначала,що в матеріалах справи не має жодного доказу на підтвердження доводів представника заявника про працевлаштування,мешкання ОСОБА_1 в Польщі,про справжність наданих документів та їх посвідчень .

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4,8 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов*язковість яких надана Верховною Радою України.

Чинним законодавством передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту , а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, або такий порядок може бути визначений міжнародно- правовим договором.

Міжнародний договір України - укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб'єктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов'язаних між собою документах, і незалежно від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо);(Закон України «Про міжнародні договори» ).

10 січня 2002 року було видано Закон України « Про приєднання України до Конвенції,що скасовує вимогу легалізації офіційних документів «.

Дана Конвенція набула чинності між Україною та іншими учасницями 22 грудня 2003 року.

Вимогами Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (Гаазька конвенція від 05 жовтня 1961 року), до якої приєднались Україна та Польща , визначено, що кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.

Ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються:

a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця;

b) адміністративні документи;

c) нотаріальні акти;

d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

Передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок "Apostille" (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)" повинен бути викладений французькою мовою.

Апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред'явника документа.Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ.

Як вбачається з матеріалів справи, довіреність від 25 серпня 2018 року ОСОБА_1 на представництво інтересів ОСОБА_9, оригінал якої досліджено в суді апеляційної інстанції, посвідчена у відповідності до вимог міжнародного приватного права, містить необхідні реквізити, містить відбиток апостилю із зазначенням країни і місця видачі документа ,місця проставлення апостиля ,номер і дата видачі апостиля ,підпис посадової особи ,яка видала апостиль, а тому не потребує подальшої легалізації (т.1.а.с.131-133).

На думку суду апеляційної інстанції , вчинення ОСОБА_1 нотаріальних дій прямо вказує на місце його перебування, особисту присутність останнього у нотаріуса ,а також підтверджує його дієздатність та правоздатність ,що повністю спростовують висновки суду від 05 лютого 2018 року .

Що стосується доводів скаржника щодо легалізації наданих ОСОБА_1 документів то,слід зазначити,що Україна є учасницею окремих міжнародних договорів,якими скасоване будь-яке додаткове засвідчення офіційних документів,що подаються до установ держав-учасниць такого Договору .

Між Україною та Польщею діє окремий Договір про правову допомогу,згідно з яким «документи,що були складені або засвідчені відповідною установою однією з Договірних Сторін,скріплені печаткою та засвідчені підписом компетентної особи,мають силу документа на території другої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення». Це стосується також копій та перекладів,що засвідчені відповідним органом. Документи ,що на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними,вважаються такими ж і на території другої Договірної Сторони.

Скасовуючи рішення про оголошення особи померлою, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того,що заява ОСОБА_1 від 04 червня 2018 року засвідчена нотаріусом Анною Швєрад Клечек м.Ряшів ,номер нотаріальної дії А 68/2018, з нотаріально посвідченим перекладом ,є доказом , що містить відомості про місце перебування особи на території Польщі.

Доводи апеляційної скарги у вказаній частині не є слушними.

Що стосується доводів скаржника щодо відсутності доказів перетину українського кордону ,то апеляційний суд виходить з наступного .

З письмових пояснень ОСОБА_1 ,отриманих судом апеляційної інстанції 15 листопада 2018 року із Польщі, вбачається, що він в 2015 році переїхав до Польщі та отримав статус біженця. Виїзд з України проходив через непідконтрольний пункт України та Росії, за паспортом який ним був отриманий раніше в іншій державі. У зв*язку з чим йому було надано статус біженця та дозвіл на мешкання в Польщі в період з 15 серпня 2015 року по 15 серпня 2020 року.

Ксерокопія дозвілу на тимчасове проживання ОСОБА_1 № 390723 виданого Міграційною службою Республіки Польща в місті Варшава ,посвідченого 19 квітня 2018 року нотаріусом у Жешуві (Ряшів) Анною Швєрад Клечек (АДРЕСА_5тел./факс НОМЕР_6,ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1,переклад тексту документа з польської мови на українську мову зроблено перекладачем Гримайло Н.В.,справжність підпису якого засвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Саховою М.А.,реєстровий номер № 5450 ) , ксерокопія довідки від 20 серпня 2015 року за підписом директора Польської міграційної служби в Варшаві Філіпом Вуйчіком , відповідно якої в документі про дозвіл на тимчасове проживання ОСОБА_1 під час заповнення особових даних допущено технічну помилку і вписано дату народження 04 червня 1961 року замість 03 червня 1961 року та цим сертифікатом підтверджено,що дозвіл на тимчасове проживання ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1 ,є дійсним і діє до 15 червня 2020 року - містяться в матеріалах справи (т.1. а.с.66,78 ).

Крім того ,від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надано ксерокопію рішення I цивільного відділу Окружного суду в Кракові від 02 липня 2015 року по справі № II Ca 122/15 (головуючої Ірени Ярновської-Спориш) стосовно розгляду справи за позовом ОСОБА_1 з метою задоволення вимог встановлення юридичного факту, зі змісту якого вбачається,що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1) є громадянином України та його постійним місцем проживання є Україна, а саме місто Маріуполь, Донецька область, адреса: АДРЕСА_1 на території, на якій відбуваються військові дії. Встановлення цього факту необхідно для отримання статусу «біженця». На територію Польщі ОСОБА_1 в'їхав за білоруським паспортом ( номер НОМЕР_7 ), який він отримав на території Білорусі в 2010 році,оскільки його родичі були корінними білорусами. Суду було надано належним чином завірену з перекладом на польську мову копію паспорта громадянина України на ім*я ОСОБА_1 (номер НОМЕР_8),який підтверджує, що він проживає в Україні, Донецька область,місто Маріуполь,за адресою : АДРЕСА_2.,а це територія на якій відбуваються військові дії. Таким чином,суд підтверджує законність наданої копії українського паспорта та проживання на території ,на якій відбуваються військові дії ,що дає йому право на клопотання щодо отримання статусу біженця у Міграційній Службі (т.1.а.с.204-205).Дані обставини ОСОБА_3 не спростовані.

З наданих та досліджених доказів ,довіреностей заявника : ОСОБА_2 (ксерокопія довіреності від 19 квітня 2018 року ОСОБА_1 відповідно паспорта НОМЕР_4, посвідченої нотаріусом Анною Швєрад Клечек м.Ряшів (т.1.а.с.6-8); ОСОБА_9 (ксерокопія довіреності від 25 вересня 2018 року ОСОБА_1 відповідно паспорта НОМЕР_3, посвідченої нотаріусом Анною Швєрад Клечек м.Ряшів (т.1.а.с.131-133) ; - заяви від 04 червня 2018 року ОСОБА_1,посвідченої нотаріусом Анною Швєрад Клечек м.Ряшів (т.1.а.с.18) ; - копії дозвілу на тимчасове проживання в Польщі з 15 серпня 2015 року по 15 серпня 2020 року(т.1.а.с.65-66);-копії довідки міграційної служби в Варшаві від 20 серпня 2015 року (т.1.а.с.134-135) вбачається ,що всі вони виготовлені та засвідчені уповноваженими на те органами і за установленою формою,скріплені офіційною печаткою,містять нотаріально посвідчений переклад,а тому доводів скаржника щодо їх походження не спростовують.

17 грудня 2018 року , на виконання ухвали Донецького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року,електронною поштою Генеральне консульство Республіки Польща у Харькові повідомило про те,що не має інформації щодо місця перебування ,надання статусу біженця та видачі дозволу на перебування на території Польщі громадянам України. Та це віднесено до компетенції дипломатичного представництва України у Польщі - Консульського відділу Посольства України у Польщі. Одночасно повідомили,що відповідно до ст.3 ч.1 Договору між Республікою Польща і Україною про юридичну допомогу та юридичні відносини,підписаного у Києві 24 травня 1993 року,органи юстиції домовляються між собою за посередництвом центральних органів та ця справа не входить до компетенції польських консульсько-дипломатичних представництв на Україні (т.2.а.с.25-26).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів ( ст.ст. 12,13 ЦПК України).

Апеляційний суд відхиляє аргументи, викладені в апеляційній скарзі з мотивів того,що вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права та підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч.1 ст.309 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою.

Зазначені норми права свідчать про те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, які полягають в тому, що заявник ОСОБА_3 , яка зверталася із заявою до суду про оголошення ОСОБА_1 померлим, не була залучена до участі у справі , як заінтересована особа про скасування цього рішення.

Разом з тим, вказане порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційний суд при розгляді справи ,зберігаючи об*єктивність і неупередженість,сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав,передбачених цим Кодексом, з метою з*ясування обставин справи витребував необхідні докази , а тому не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2018 року.

Судді: