Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 336/7588/15-ц

провадження № 61-14060 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник (скаржник) - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,

заінтересовані особи: ОСОБА_5, головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби

м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Щасливої О. В. від 29 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів:

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, від 08 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність працівників Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - Шевченківський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області).

Скарга мотивована тим, що 16 вересня 2015 року головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Іваницею Ю. О. під час примусового виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 4 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, оглянуто земельну ділянку під будинком АДРЕСА_1 та складено акт. В акті зазначено, що стягувачу ОСОБА_4 надано доступ до відведеної йому у користування земельної ділянки площею 103 кв. м, а також земельної ділянки загального користування площею 10 кв. м за вказаною адресою. Проте у цьому акті відсутні посилання на перешкоди (забудови, будівельні матеріали та сміття) на зазначених земельних ділянках, а також відсутні межі зазначених земельних ділянок, що унеможливлює ефективне виконання рішення. Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_4 просив зобов'язати Шевченківський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області провести належне примусове виконання виконавчого листа у відповідності до варіанту № 3 судово-технічної експертизи, визначеного в рішенні Шевченківського районного народного суду м. Запоріжжя від 15 січня

1992 року, а саме визначити на місці межі земельних ділянок № №1-3, та зафіксувати на цих земельних ділянках наявність забудов та інших перешкод (будівельні матеріали та сміття).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 1 грудня

2015 року скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано головного державного виконавця Іваницю Ю. О. вчинити дії, спрямовані на вчасне та повне виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 4 грудня 2012 року про зобов'язання

ОСОБА_5 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою АДРЕСА_1 та надати йому вільний доступ до земельної ділянки загального користування № 3 за цією ж адресою, розміри яких визначені рішенням Шевченківського районного народного суду м. Запоріжжя від 15 січня 1992 року.

У задоволенні вимог про зобов'язання визначити на місці межі земельних ділянок № № 1, 2, 3 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ 13 липня 2016 року, ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 1 грудня

2015 року в частині задоволення скарги скасовано, питання в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У іншій частині ухвалу залишено без змін.

За результатами нового розгляду ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 про зобов'язання виконавчої служби здійснити дії, спрямовані на вчасне та повне виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 4 грудня 2012 року, зокрема зафіксувати в акті про наявність на земельних ділянках № № 1-3 забудов та інших перешкод (будівельні матеріали та сміття).

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що дії, які просить скаржник зобов'язати здійснити державного виконавця, не зазначені у виконавчому листі, а повноваження державного виконавця обмежуються лише виконанням рішення суду.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що державний виконавець не в повній мірі виконав рішення суду, не визначив на місці межі земельних ділянок та не зазначив, які споруди знаходяться на спірних земельних ділянках, отже не забезпечив йому вільний доступ до спірної ділянки, а тому суди дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 4 грудня 2012 року зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою АДРЕСА_1 та надати йому вільний доступ до земельної ділянки загального користування № 3, площею 10 кв. м за цією ж адресою, розміри яких (земельних ділянок) зазначені рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 1992 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня

1992 року у справі № 2-31/1992 року, визначений порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за яким виділено у користування ОСОБА_4 земельну ділянку № 1, площею 103 кв. м, а у користування ОСОБА_5 - земельну ділянку № 2, площею 515 кв. м, земельну ділянку № 3, площею 10 кв. м залишено у загальному користуванні.

16 вересня 2015 року головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ Іваницею Ю.О. під час здійснення виконавчого провадження за виконавчим листом, який виданий 12 грудня 2012 року на виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 4 грудня

2012 року, складено акт, зокрема, про те, що ОСОБА_5 надала доступ ОСОБА_4 до земельних ділянок площею 103 і 10 кв. м.

Цей акт не містить даних про те, чи надано стягувачу ОСОБА_4 вільний доступ до земельної ділянки площею 10 кв. м.

Оскаржуючи дії державного виконавця, ОСОБА_4 вказував, що земельна ділянка не є вільною від забудов, будівельних матеріалів та сміття, у зв'язку з чим наданий доступ до земельної ділянки не є вільним.

Згідно зі статтею 14 ЦПК України 2004 року при набранні рішенням законної сили воно є обов'язковими до виконання на всій території України, а державна виконавча служба як єдиний орган примусового виконання зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановлених виконавчим документом і цим Законом.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту цивільного права.

Так, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 4 грудня

2012 року зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою № 1, площею 103 кв. м, та надати ОСОБА_4 вільний доступ до земельної ділянки загального користування № 3, площею 10 кв. м.

Метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб.

У порушення норм 212-214, 315 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, посилаючись на те, що виконуване рішення суду не містить вказівку про зобов'язання державного виконавця зазначити в акті про наявність на земельних ділянках № № 1-3 забудов та інших перешкод (будівельних матеріалів та сміття), не звернув уваги на те, що рішенням суду було поновлено право ОСОБА_4 на користування земельною ділянкою і було зобов'язано надати ОСОБА_4 вільний доступ до земельної ділянки № 3 площею 10 кв. м.

Відсутність інформації в акті державного виконавця від 16 вересня

2015 року про те, що спірна земельна ділянка вільна від забудов і не містить перешкод для вільного доступу стягувача до неї не є доказом ефективного виконання рішення суду, однак суд апеляційної інстанції не перевірив, чи підтверджуються вказані заявником обставини про те, що земельна ділянка не є вільною.

Отже, суд апеляційної інстанції поверхнево розглянув скаргу, не встановив всіх фактичних обставин, які мають значення для справи, та не визначився із нормами матеріального права, що підлягають застосуванню, у зв'язку із чим ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до цього ж суду з підстав, встановлених статтею 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 08 лютого 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю. В. Черняк