УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого-судді - Ніколаєнко І.В.

при секретарі: - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, стягувач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приват Банк", боржник: ОСОБА_3, про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, -

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням, відповідно до якого просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3, до виконання зобовязань, покладених на нього відповідно до виконавчого напису № 4396, виданого 19.08.2015 про стягнення на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованості в розмірі 285084,80 грн. та 1700,00 грн. витрат, а всього 286784,80 грн.

В обґрунтування подання державний виконавець зазначає про те, що на виконанні Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться виконавче провадження 49131107 з виконання виконавчого напису № 4396, виданого 19.08.2015 року про стягнення на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованості в розмірі 285084,80 грн. та 1700,00 грн. витрат, а всього 286784,80 грн. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено. Під час виконання виконавчого документу виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити майно належне боржнику на праві власності відсутнє. Виконавцем на адресу боржника надсилались виклики щодо явки для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак боржник на виклики не з'явився, про причини неявки не повідомив. До відділу надійшла заява стягувача про звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Приписами ч. 4 ст. 441 ЦПК України встановлено, що суд негайно розглядає подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши подання, копії матеріалів виконавчого провадження, надані в його обґрунтування, вважає, що в його задоволенні необхідно відмовити виходячи з наступного.

На примусовому виконанні в Київському відділі державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться: виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 4396, про стягнення 286784,80 грн. з ОСОБА_3, які є його боргом за кредитним договором № DN81AR55720201 від 25.12.2007 року, укладеним між ним та ПАТ "КБ "Приват Банк".

Звертаючись з поданням до суду державний виконавець посилається на те, що наявність у боржника зобовязань, покладених на нього відповідним рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.п. 2, 8 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду та вїзду в Україну» невиконання рішення суду є підставою для заборони виїзду з України.

Вимогами п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Державним виконавцем до суду надано копії документів виконавчого провадження, а саме: копію виконавчого напису нотаріуса від 18.08.2015 року № 4396; копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 49131107; копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №49131107 від 21.03.2016.

Проте до суду не було надано інших матеріалів виконавчого провадження, які підтверджують повноту проведення державним виконавцем дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Суду не надано відомостей щодо наявності у ОСОБА_3 документа громадянина України на право виїзду з України і вїзду в неї, перелік яких зазначений в ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», що унеможливлює відмову у виїзді за кордон. Також, державний виконавець не надав доказів на підтвердження факту, що ОСОБА_3 має намір виїхати за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон, а також громадянинові, який має паспорт може тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Відповідно до Конституції України обмеження пересування громадянину є одним з найсуворіших заходів впливу на особу, що умисно ухиляється від виконання судового рішення.

Відповідно до Указу президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень суду» від 24.03.2008 року, суд може, але не зобов'язаний вживати заборону на виїзд боржника.

При цьому, сам факт наявності невиконаного рішення відповідного органу не є, відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», безумовною підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов'язкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання відповідного рішення.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) вжите у п. 5 ч. 1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Отже, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Зазначена позиція викладена Верховним судом України у листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Між тим, матеріали подання не міститься будь-яких доказів ухилення ОСОБА_3 від виконання ним зобов'язань за виконавчим написом нотаріуса.

Доводи державного виконавця з приводу того, що на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця та для надання пояснень щодо невиконання рішення, не знайшли свого підтвердження у звязку з тим, що додані до подання копії матеріалів виконавчого провадження, не містять доказів належного повідомлення боржника про наявність на виконанні виконавчого напису нотаріуса.

Доводи державного виконавця щодо ухилення боржник ОСОБА_3 від виконання зобовязань, покладених на нього виконавчим написом нотаріуса, ґрунтуються лише на припущеннях.

Суду не надано доказів на підтвердження виклику ОСОБА_3 до виконавчої служби з приводу вищевказаного виконавчого провадження та взагалі щодо обізнаності останнього про наявність такого виконавчого провадження.

При цьому суд враховує, що саме державний виконавець, як ініціатор вирішення питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві на виїзд, зобов'язаний зазначити у поданні передбачені законом підстави для такого обмеження і надати відповідні докази.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За таких обставин, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню, оскільки не доведено доцільності застосування до ОСОБА_3 заходу впливу у вигляді тимчасового обмеження виїзду за межі України.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, стягував: Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приват Банк", боржник: ОСОБА_3, про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області протягом п'ятнадцяти днів з дня складання судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.

Суддя І.В. Ніколаєнко