АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року м. Чернівці

справа № 718/114/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Яремка В.В.

секретаря: Герман Я.І.

за участю: позивача - ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2, представників третіх осіб - Герегова В.С., Нараєвського С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 червня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Чернівецької області, управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Чернівецькій області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органу досудового розслідування, прокуратури та суду, головуючий у І-й інстанції - Олексюк Т.І.,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Чернівецької області, Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Чернівецькій області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу досудового розслідування, прокуратури та суду.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 09 жовтня 2012 року вона була затримана за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. 11 жовтня 2012 року їй було пред'явлено обвинувачення, а постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2012 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою судами продовжувався неодноразово. Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2013 року її визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років

_______________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/794/821/18 Категорія 30 Доповідач: Литвинюк І.М.

позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 17 березня 2014 року вирок Кіцманського районного суду від 02 грудня 2013 року змінено, виключено з обвинувачення епізод незаконного виготовлення, зберігання з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу 09 жовтня 2012 року та кримінальне провадження у цій частині закрито. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 17 березня 2014 року скасовано, а справу направлено до апеляційного суду Чернівецької області для нового апеляційного розгляду. Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 20 січня 2015 року вирок Кіцманського районного суду від 02 грудня 2013року року скасовано та кримінальне провадження закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати. Рішення суду апеляційної інстанції від 20 січня 2015 року залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року.

Вказувала на те, що незаконно перебувала під вартою на протязі понад 2 років 3 місяців 12 днів і її цивільні права були обмежені запобіжним заходом. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, оголошення про підозру, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а в подальшому - незаконне засудження, призвело до порушення її прав та, як наслідок, принизило її честь та гідність, негативно вплинуло на її соціальну репутацію, позбавило її можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршило відносини з оточуючими людьми та призвело до інших негативних наслідків морального характеру. Під час вказаних подій вона та її сім'я пережили сильний нервовий стрес, що негативно вплинуло на стан її здоров'я.

Зазначала, що 09 жовтня 2012 року на підставі постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 вересня 2012 року у її помешканні в с. Глиниця Кіцманського району, в присутності сусідів та односельців, було проведено обшук, що принижувало її в їх очах та створювало у них помилкову думку про її антисоціальне життя. Судом щодо неї неодноразово обирались найбільш суворі запобіжні заходи - тримання під вартою, що повністю руйнувало її соціальні зв'язки та звички, порушувало її усталений спосіб життя. Під варту її було взято у період, коли вона вже перебувала на пенсії, а всього під вартою вона перебувала понад 2 роки і 3 місяці, а тому цей час фактично був викреслений з її життя.

З урахуванням наведених обставин, просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України завдану моральну шкоду вона, яку вона оцінює у 500 000 грн, та вважає її справедливою, співмірною усім її моральним стражданням, пережитим під час тривалого перебування під вартою та незаконного відбування покарання.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 100 521 грн. моральної шкоди.

На рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 червня 2018 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції винесено необґрунтовано, без врахування істотних обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Посилається на те, що внаслідок незаконного затримання, а в подальшому і незаконного ув'язнення вона перебувала під вартою більш ніж 27 місяців, була позбавлена можливості надавати моральну та матеріальну підтримку донці в найбільш складний для неї період, а саме закінчення вищого навчального закладу. Крім того, внаслідок незаконного затримання, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і в подальшому незаконного засудження у неї утворилась заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» за непогашений кредит, який станом на 01 липня 2018 року становив 309 448, 65 грн. Також при розрахунку відшкодування моральної шкоди не враховано 17 днів незаконного утримання під вартою.

Прокуратура Чернівецької області подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Управління МВС України в Чернівецькій області подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, доводи відзивів, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, суд першої інстанції керувався положеннями ч.2 ст.1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та дійшов висновку про право ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, з врахуванням розміру мінімальної заробітної плати на час відшкодування у розмірі 3 723 грн., за перебування під слідством та судом повних 27 місяців, в сумі 100 521 грн.

Однак з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись колегія суддів апеляційного суду не може.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 09 жовтня 2012 року ОСОБА_1 була затримана за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, та 11 жовтня 2012 року їй було пред'явлено обвинувачення за ч.2 ст.307 КК України.

09 жовтня 2012 року на підставі постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 вересня 2012 року у помешканні ОСОБА_1 в с. Глиниця Кіцманського району було проведено обшук.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2012 року відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказаний запобіжний захід продовжувався згідно ухвал суді від 25 квітня 2013 року, 14 травня 2013 року, 11 червня 2013 року, 06 серпня 2013 року, 09 жовтня 2013 року.

Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2013 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді трьох років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 17 березня 2014 року вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2013 року змінено, виключено з обвинувачення епізод незаконного виготовлення, зберігання з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу 09 жовтня 2012 року та кримінальне провадження у цій частині закрито. Решта вироку залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 17 березня 2014 року скасовано, а справу направлено до апеляційного суду Чернівецької області для нового апеляційного розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 20 січня 2015 року вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 грудня 2013 року скасовано та кримінальне провадження закрито на підставі п. 3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 20 січня 2015 року залишено без змін.

ОСОБА_1 перебувала під вартою протягом 2 років 3 місяців 12 днів.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено з 01 січня 2018 року мінімальну заробітну плату у розмірі 3 723 грн.

Установивши, що ОСОБА_1 незаконно перебувала під слідством та судом протягом 27 місяців, чим їй було завдано моральної шкоди, що мало для неї негативні наслідки та суттєво вплинуло на її психоемоційний стан, а також вимагало додаткових зусиль для організації її життя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення на користь ОСОБА_5 суми відшкодування моральної шкоди.

Однак, виходячи з того, що за кожен місяць перебування під слідством чи судом для вирахування суми моральної шкоди необхідно виходити з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць такого перебування, визначаючи її в розмірі 100 521 грн., судом першої інстанції не враховано, що указаними вимогами законодавства встановлений лише мінімальний розмір відшкодування такої моральної шкоди.

Максимальний розмір відшкодування указаної шкоди законом не установлений, однак має визначатися компетентним органом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, з урахуванням при цьому вимог розумності та справедливості.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Так, період перебування ОСОБА_1 під вартою - 2 роки 3 місяці 11 днів, а тому розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим

100 521 грн.

Однак враховуючи всі обставини даної справи, обсяг заподіяної позивачці шкоди, глибину та тривалість її моральних страждань внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, перебування протягом тривалого часу під слідством та судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, колегія суддів, з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 300 тис. грн.

Отже, при визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів враховує не лише строк перебування позивачки ОСОБА_1 під слідством та судом повних 27 місяців, а також її вік та стан здоров'я, ту обставину, що вона перебувала під вартою і була позбавлена можливості виконувати свої материнські обов'язки та надавати моральну підтримку та матеріальну допомогу своїй донці, яка була студенткою денної форми навчання вищого навчального закладу, що також завдало їй моральних страждань.

Аргументи у відзиві на апеляційну скаргу представників відповідачів про те, що суд при визначенні розміру моральної шкоди має виходити з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, є безпідставні, оскільки у частині третій статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначається про мінімальний розмір моральної шкоди.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 частково знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, оскільки висновок суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди не відповідає встановленим у справі обставинам, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду від 04 червня 2018 року на підставі ст. 376 ЦПК України - зміні.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 червня 2018 року змінити.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у відшкодування моральної шкоди 300 000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 29 вересня 2018 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

В.В. Яремко