АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1242/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

з участю: представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

позивачів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представника ОСОБА_6 ОСОБА_8,

представника Хмельницької міської ради Рудківської Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/23348/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2018 року (суддя Продан Б.Г., повне судове рішення складено 25 травня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, Хмельницької міської ради про визнання незаконним рішення і зобов'язання демонтувати незаконно споруджену будівлю.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

24 листопада 2016 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, звертаючись до суду з вказаним позовом та уточнивши вимоги, зазначали, що відповідно до наказу №5-а від 18 січня 1980 року ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка розміром 0,16 га по АДРЕСА_1. Остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року і право власності на земельну ділянку не зареєструвала. Вони є спадкоємцями майна ОСОБА_3 і співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1.

При обмірі земельної ділянки виявилось, що її площа не 0,16 га, а 0,1403 га. Площа земельної ділянки зменшилася внаслідок протиправних дій сусіда ОСОБА_4, який самовільно захопив частину належної їм земельної ділянки. Відповідач розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, яка закріплена за його будинковолодінням АДРЕСА_1. Рішенням сесії Хмельницької міської ради від 18 травня 2016 року ОСОБА_4 незаконно передана у власність земельна ділянка площею 0,1 га, оскільки вони як суміжні землекористувачі не погоджували межі. Підпис на документі про погодження меж є підробленим.

Крім того, відповідач без відповідного дозволу, у тому числі на частині захопленої земельної ділянки, поблизу їх будинку побудував споруду, на даху якої відсутня система водовідведення. В результаті будинок зазнає значних пошкоджень у вигляді підмивання фундаменту.

Тому, позивачі просили визнати незаконним п. 3 додатку 5 до рішення сесії міської ради «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічної документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам, внесення змін та втрату чинності» від 18 травня 2016 року №52 і зобов'язати ОСОБА_4 демонтувати незаконно споруджену будівлю по АДРЕСА_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2018 року позов задоволено. Визнано незаконним п. 3 додатку 5 до рішення сесії міської ради «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічної документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам, внесення змін та втрату чинності» від 18 травня 2016 року №52. Зобов'язано ОСОБА_4 демонтувати споруджену будівлю за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норма матеріального права. Помилковим є висновок суду, що непідписання позивачами акта узгодження меж земельної ділянки, є підставою для скасування рішення сесії міської ради, оскільки межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначаються згідно з наявними планово-картографічними матеріалами та матеріалами кадастрової зйомки. Позивачами не надано будь-яких доказів порушення їхніх прав.

Згідно з п.п. 8 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав. ОСОБА_6, його представник і ОСОБА_7 визнали апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Згідно з п. 2, п. 3 і п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до наказу радгоспу ім. Щорса №5-а від 18 січня 1980 року за ОСОБА_3 закріплено земельну ділянку площею 0,16 га по АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 серпня 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1. Підстава виникнення права власності рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06 червня 2016 року.

На підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 11 листопада 1985 року ОСОБА_4 є власником будинковолодіння АДРЕСА_1. Згідно з актом прийняття в експлуатацію індивідуального будинковолодіння від 27 вересня 1985 року забудовник надавав комісії договір на право забудови на землях радгоспу площею 0,10 га. Зазначені документи наявні у доданих до справи матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1, виготовлення якої розпочато у грудні 2015 року.

Рішенням сесії Хмельницької міської ради №52 від 18 травня 2016 року надано у власність ОСОБА_4 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 1000 кв.м по АДРЕСА_1.

Наведене вище підтверджується дослідженими судом матеріалами справи та матеріалами технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

При задоволенні позову суд виходив з того, що позивачі як суміжні землекористувачі не погоджували межі земельної ділянки. Внаслідок відсутності системи водовідведення на даху будівлі, зведеної відповідачем з порушенням вимог містобудівного законодавства, домоволодіння ОСОБА_6 зазнає значних пошкоджень. Тому, ОСОБА_4 необхідно зобов'язати демонтувати споруджену будівлю по АДРЕСА_1.

Проте, такі висновки суду не відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

На підставі ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення з позовом до суду, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення містить діючий ЦПК України (ч. 1 ст. 4).

Отже, з урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

В силу ч. 1 і ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення з позовом до суду, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачами не надано доказів захоплення відповідачем частини земельної ділянки, що закріплена за належним їм житловим будинком АДРЕСА_1, доказів самочинного будівництва ОСОБА_4 будівлі по АДРЕСА_1 та порушення внаслідок цього їхніх прав.

Відповідно до наявного у матеріалах справи припису Інспекції ДАБК у Хмельницькій області від 26 червня 2014 року зафіксовано здійснення ОСОБА_4 самочинного будівництва господарської будівлі на приватизованій земельній ділянці по АДРЕСА_2.

Будь-які інші докази на підтвердження позовних вимог у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Порядок набуття у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності шляхом безоплатної приватизації визначено ст. 118 ЗК України, однією із складових якого є розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» визначено, що проект землеустрою - це сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі ст. 186-1 ЗК України підлягає обов'язковому погодженню територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Для визначення та відновлення меж земельної ділянки на підставі ст. 198 ЗК України проводяться кадастрові зйомки, проведення яких включає погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами.

Згідно з ч. 1 і ч. 3 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Із наведеного слідує, що погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами є частиною переліку необхідних дій при проведенні кадастрових зйомок, які серед інших документів, входять до їх сукупності та формують проект землеустрою.

Результатом погодження меж земельної ділянки є документ, який оформлюється у формі протоколу (акта) і є доповненням встановлення меж на підставі топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Формою реалізації права суміжного землекористувача при погодженні меж є висловлення своєї позиції шляхом погодження або непогодження меж та відображення її у протоколі.

Отже, погодження меж земельної ділянки є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Акт (протокол) погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.

У той же час непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність.

Зазначений висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі №346/4408/15-ц, апеляційний суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин.

При прийнятті 18 травня 2016 року сесією Хмельницької міської ради рішення №52 про надання ОСОБА_4 у власність на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 1000 кв.м по АДРЕСА_1 дотриманий порядок, передбачений діючим законодавством.

З огляду на викладене, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові за недоведеністю вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, Хмельницької міської ради про визнання незаконним рішення і зобов'язання демонтувати незаконно споруджену будівлю відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай