Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 2-5924/10

провадження № 61-7178св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, товариство з обмеженою відповідальністю «Функтор»,

відповідачі: Харківська міська рада, ОСОБА_2,

особа, яка подала апеляційну скаргу - публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль»,

особи, які подали касаційну скаргу: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі представника за довіреністю - ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 15 грудня 2011 року у складі колегії суддів: Карімової Л. В., Бурлаки І. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що у 2006 році ним був побудований двоповерховий нежитловий будинок літ. «Б-2», площею 489,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, і на який за ним визнано право власності на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 липня 2007 року та проведено державну реєстрацію цієї будівлі у комунальному підприємстві «Харківське МБТІ» 18 липня 2007 року за реєстровим № 6448 у книзі 1.

Вказував, що ним завершено будівництво третього поверху (приміщення 3-1, площею 237,5 кв. м) нежитлової будівлі літ. «Б-2» з дотриманням усіх передбачених законодавством санітарних, протипожежних і технічних норм, й це будівництво не порушує нічиїх прав та інтересів.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд визнання за ним право власності на приміщення третього поверху нежитлового будинку літ «Б-3» по АДРЕСА_1, загальною площею 237,5 кв. м, та на вказаний нежитловий будинок вцілому.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено та визнано за ним право власності на нежитлові приміщення третього поверху будинку «Б-3» по АДРЕСА_3 загальною площею 237,5 кв. м та 726,7 кв. м.

Крім того, у серпні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно (справа № 2-3586/08).

Позовну заяву мотивував тим, що він є власником квартир АДРЕСА_2. Вказаний будинок складається з трьох квартир, власником яких є він.

Вказував, що самовільно добудував до вказаного будинку підсобні приміщення № 8, площею 31,2 кв. м, приміщення № 20, площею 23,7 кв. м, приміщення № 22, площею 2,7 кв. м, санвузол № 21, площею 2,9 кв. м.

Посилаючись на те, що з приводу вказаної добудови спори між будь-ким відсутні, просив суд визнати за ним право власності на самочинно побудовані підсобні приміщення № 8, площею 31,2 кв. м, приміщення № 20, площею 23,7 кв. м, приміщення № 22, площею 2,7 кв. м, санвузол № 21, площею 2,9 кв. м в будинку літ. «А-2» по АДРЕСА_2 та визнати право власності на жилий будинок літ. «А-2 по АДРЕСА_2 вцілому.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2008 року позов ОСОБА_1 задоволено та визнано за ним право власності на самочинно побудовані підсобні приміщення № 8, площею 31,2 кв. м, приміщення № 20, площею 23,7 кв. м, приміщення № 22, площею 2,7 кв. м, санвузол № 21, площею 2,9 кв. м в будинку літ. «А-2» по АДРЕСА_2 та визнати право власності на жилий будинок літ. «А-2» по АДРЕСА_2 вцілому.

Ухвалами Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2010 року заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Функтор» (далі - ТОВ «Функтор») задоволено. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2007 року та рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2008 року скасовані за нововиявленими обставинами та призначено справи до судового розгляду.

У вересні 2010 року ТОВ «Функтор» звернулося до суду з самостійним позовом до Харківської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що 10 лютого 2007 року між товариством та ОСОБА_2 був укладений договір про спільну діяльність, згідно з яким TOB «Функтор» організовує проектування, погодження та будівництво нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_3, загальною площею 591,6 кв. м, і згідно пункту 7.1.1. право власності на нежитлову будівлю літ. «Б-2» по АДРЕСА_2 набуває TOB «Функтор».

Також, 10 лютого 2007 року між товариством та ОСОБА_1 був укладений договір про спільну діяльність, згідно якого TOB «Функтор» організовує проектування, погодження та будівництво нежитлової будівлі літ. «Б-3» , розташованої по АДРЕСА_1, і згідно пункту 7.1.1. набуває право власності на цю нежитлову будівлю.

Також, 10 лютого 2007 року між товариством та ОСОБА_1 був укладений договір про спільну діяльність, згідно якого TOB «Функтор» організовує проектування, погодження та будівництво житлового будинку літ. «А-2», розташованого по АДРЕСА_2, і згідно пункту 7.1.1. набуває право власності на цю житлову будівлю.

Ураховуючи наведене, ТОВ «Функтор» просило суд визнання за товариством право власності: на нежитлову будівлю літ «А-2», загальною площею 591,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та на нежитлову будівлю літ. «Б-3», загальною площею 727,7 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати право власності за TOB «Функтор» на жилий будинок літ. «А-2», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2010 року вказані позови ОСОБА_1 об'єднано в одне провадження та надано один унікальний номер 2-5924/10.

Позов ТОВ «Функтор» прийнято до спільного провадження з позовом ОСОБА_1

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позов TOB «Функтор» задоволено.

Визнано право власності TOB «Функтор» на житлову будівлю літ. «А-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Визнано право власності TOB «Функтор» на нежитловий будинок літ. «А-2», загальною площею 591,6 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано право власності TOB «Функтор» на нежитловий будинок літ. «Б-3», загальною площею 726,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2010 року за TOB «Функтор» визнано право власності на нежитловий будинок літ. «А-3», загальною площею 1 230,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольняючи позовні вимоги TOB «Функтор», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за договорами про спільну діяльність від 10 лютого 2007 року був прийнятий обов'язок тільки щодо будівництва нерухомого майна та розподілу результатів робіт, на підставі яких право власності на житловий будинок літ. «А-2» по АДРЕСА_2 та на нежитлові будівлі літ. «А-2» та літ «Б-2» по АДРЕСА_1 набуває ТОВ «Функтор». ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не оспорювали умови цих договорів.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 грудня 2011 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен банк Аваль») задоволено частково. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2010 року та додаткове рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2010 року скасовано.

У задоволенні позовів ОСОБА_1 та TOB «Функтор» відмовлено.

Допущено поворот виконання рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2010 року шляхом скасування будь-яких реєстрацій права власності за TOB «Функтор» на нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_1 літ. «А-3», загальною площею 1 230,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та відновлено реєстрації права власності на нерухоме майно: нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 591,6 кв. м, яка складається з приміщень 1-го поверху №№ 1-11 площею 195 кв. м, 2-го поверху №№ 1-9 площею 194,8 кв. м, мансарди № 1 площею 201,8 кв. м, та яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, належну на праві власності ОСОБА_2 та нежитлову будівлю літ. «Б-2», загальною площею 489,2 кв. м, розташовану за адресою : АДРЕСА_3, належну на праві власності ОСОБА_1

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право, проте ОСОБА_1 не надав доказів такого звернення. За таких обставин йому слід відмовити у задоволенні його позову про визнання права власності на приміщення третього поверху нежитлового будинку літ. «Б-3» по АДРЕСА_3 загальною площею 237,5 кв. м, та вказаного нежитлового будинку вцілому, саме з цих підстав, а

судом першої інстанції визначені невірні підстави для відмови у позові.

Відмовляючи у задоволенні позову TOB «Функтор», апеляційний суд дійшов висновку, що договори спільної діяльності від 10 лютого 2007 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до вимог статті 638 ЦК України, є неукладеними, тому не можуть бути підставою для визнання права власності на спірне нерухоме майно за товариством.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі представника за довіреністю - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржуване судове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що вони не приймали участь у справі, проте на даний час є власниками нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 та оскаржуване судове рішення може нести для них негативні наслідки.

Вказують, що апеляційний суд не врахував, що на час розгляду ним справи TOB «Функтор» не являлося власником вказаного майна, яким був ОСОБА_6 Таким чином, суд розглянув справу без участі законного власника майна.

Крім того, апеляційний суд відкрив апеляційне провадження та розглянув справу за апеляційними скаргами осіб, які не мали жодного відношення до неї, оскільки право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було скасовано судовими рішеннями. А ПАТ «Райффайзен банк Аваль» був іпотекодержателем майна, право власності на яке скасовано.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між TOB «Функтор» та ОСОБА_1 10 лютого 2007 року було укладено договір про спільну діяльність. Відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору сторони зобов'язалися організувати проектування, погодження та будівництво житлової будівлі у м. Харкові, АДРЕСА_1, літ «А-2». Відповідно до пункту 7.1.1. договору право власності на вказаний житловий будинок набуває TOB «Функтор».

Між TOB «Функтор» та ОСОБА_1 10 лютого 2007 року було укладено договір про спільну діяльність. Згідно з пунктом 1 договору сторони повинні були організувати проектування, погодження та будівництво нежитлового будинку в м. Харкові, АДРЕСА_1, літ «Б-3». Згідно з пунктом 7.1.1. договору право власності на вказаний нежитловий будинок набуває TOB «Функтор».

Між TOB «Функтор» та ОСОБА_2 10 лютого 2007 року було укладено договір про спільну діяльність. Згідно з пунтком1 договору сторони повинні були організувати проектування, погодження та будівництво нежитлової будівлі в м. Харкові, АДРЕСА_1. літ «Б-2». Згідно з пунктом 7.1.1. договору право власності на вказаний нежитловий будинок набуває TOB «Функтор».

Житловий будинок літ. «А-2» за адресою: АДРЕСА_2, був побудований у 2008 році, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18 листопада 2008 року. Право власності зареєстроване за ОСОБА_1

Нежитловий будинок літ. «А-2», загальною площею 591.6 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, був побудований у 2007 році, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12 грудня 2007 року. Право власності зареєстроване за ОСОБА_2 Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2007 року у справі № 2-5226/2007 було визнано за ОСОБА_2 право власності на вказаний нежитловий будинок.

Нежитловий будинок літ. «Б-3», загальною площею 726,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, був реконструйований у 2007 році, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28 грудня 2007р. Право власності зареєстроване за ОСОБА_1

Статтею 376 ЦК України визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинне збудоване нерухоме майно.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Відповідно до положень частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Апеляційний суд вказав, що ОСОБА_1 не довів свого позову, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу згідно зі статтею 10 ЦПК України 2004 року.

Доказів звернення до відповідного державного органу з приводу узаконення нерухомого майна: приміщень третього поверху нежитлового будинку літ. «Б-2» по АДРЕСА_3 загальною площею 237,5 кв.м, та вказаного нежитлового будинку вцілому або прийняття таким органом рішення про відмову у видачі відповідного правовстановлюючого документу, ОСОБА_1 до суду не надано.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності па приміщення третього поверху нежитлового будинку літ «Б-3» по АДРЕСА_3 загальною площею 237,5 кв. м, та вказаного нежитлового будинку вцілому, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції визначені невірні підстави для відмови у цій частині позову ОСОБА_1

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності (частина друга статті 1131 ЦК України).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову TOB «Функтор», апеляційний суд дійшов висновку, що договори спільної діяльності від 10 лютого 2007 року вказаного товариства з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на які районний суд послався, як на підставу для задоволення позову, відповідно до вимог статті 638 ЦК України, є неукладеними, оскільки у порушення положень статей 1130, 1131 ЦК України у договорах не визначений предмет договору, не зазначений правовий статус нежитлової будівлі літ «Б-2», а також судом не враховано, що нежитлова будівля літ. «Б-3» є самочинною забудовою, визнання право власності на яку має інший порядок.

Відповідно до частини першої статті 380 ЦПК України 2004 року питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Скасувавши рішення суду першої інстанції та відмовивши у задоволенні позовів, апеляційний суд також дійшов висновку про необхідність здійснити поворот виконання рішення суду шляхом скасування будь-яких реєстрацій права власності за ТОВ «Функтор» на спірні нерухомі будівлі та відновлення такої реєстрації за ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ОСОБА_2 з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна, оскільки вони зроблені без повного та всебічного дослідження усіх обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 324 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:

1) рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, рішення і ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду;

2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 1, 3, 4, 13-18, 20, 24-29, 31-33 частини першої статті 293 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку і ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Отже, право касаційного оскарження судового рішення мають також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки.

Зазначені особи можуть подати касаційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їх права, свободи або про їх обов'язки, тобто безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов'язки цих осіб.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 березня 2017 року у справі № 6-1783цс16.

У справі, яка переглядається, предметом спору, який вирішувався судами, є, зокрема, нежитлові приміщення, що розташовані по АДРЕСА_1 літ. «А-3», власниками яких є ОСОБА_3, ОСОБА_4, яких до участі у справі залучено не було, а оскаржуване судове рішення може нести для них негативні наслідки, оскільки скасована реєстрація права власності на вказане майно за ТОВ «Функтор», яке було попереднім власником майна.

На час розгляду справи апеляційним судом, ТОВ «Функтор» вже не був власником вказаного нерухомого майна. Власником майна на підставі договору купівлі-продажу від 29 березня 2011 року був ОСОБА_6, що підтверджується наданим витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проте його не було залучено до участі у розгляді справи у порядку процесуального правонаступництва.

Відповідно до частини першої статті 37 ЦПК України 2004 року у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Апеляційний суд у порушення вимог статей 212-214, 316 ЦПК України 2004 року не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, зазначених обставин та вимог закону не врахував, не перевірив й не встановив, хто є власником спірного майна на час апеляційного перегляду справи та чи не порушить відновлення реєстрації нерухомого майна законних прав осіб, які не брали участь у розгляді справи, дійшовши передчасного висновку про часткове задоволення апеляційних скарг ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен банк Аваль», скасування рішення суду першої інстанції та допущення повороту його виконання.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати нові докази та давати їм оцінку, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи, апеляційному суду також необхідно врахувати та перевірити доводи осіб, які подали касаційну скаргу, про те, що апеляційну скаргу подали особи, які, не мали такого права на час її подачі, так як питання, які були вирішені судом першої інстанції, не стосувалися їх прав, свобод чи обов'язків, з посиланням на те, що право власності ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно було скасовано у судовому порядку, а ПАТ «Райффайзен банк Аваль» був іпотекодержателем майна, право власності на яке скасовано.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі представника за довіреністю - ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 15 грудня 2011 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С. Ф.Хопта

Ю.В. Черняк