Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 650/1488/16-ц

провадження № 61-28572св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач-1 - товариство з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт»,

представник відповідача-1 - ОСОБА_6.

відповідач-2 - приватне підприємство «ЮТС-Агропродукт Плюс»,

представник відповідача-2 - ОСОБА_7, ОСОБА_8,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, - відділ Держгеокадастру Великоолександрівського району Херсонської області,

представники третьої особи - ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області у складі судді Хомик І. І. від 29 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області у складі колегії суддів: Склярської І. В., Пузанової Л. В., Фурман Т. Г. від 19 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт» (далі - ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт»), приватного підприємства «ЮТС-Агропродукт Плюс» (далі - ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс») про визнання договору оренди земельних ділянок, договору про заміну сторони у договорі оренди земельної ділянки недійними, скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, зобов'язання повернути її земельну ділянку

Позов мотивовано тим, що 19 січня 2007 року між нею та ТОВ «Югтранзитсервіс Агропродукт» було укладено договір оренди земельних ділянок, за умовами якого вона передала ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» у строкове платне користування належні їй на праві власності три земельні ділянки загальною площею 12,08 га, розташовані на території Давидово-Брідської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір оренди земельних ділянок зареєстровано у встановленому законом порядку, про що 19 січня 2007 року у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис. 20 січня 2015 року між нею, ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» та ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс» було укладено договір про заміну сторони у договорі оренди, відповідно до якого орендаря ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» замінено на ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс».

Посилаючись на те, що договір оренди земельних ділянок від 19 січня 2007 року та договір про заміну сторони у договорі оренди від 20 січня 2015 року не містять усіх істотних умов, передбачених абз. 6, 9, 10, 11 та 12 частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі», просила: визнати недійсним договір оренди земельних ділянок від 19 січня 2007 року, укладений між нею та ТОВ Югтранзитсервіс-Агропродукт»; визнати недійсним договір про заміну сторони у договорі оренди від 20 січня 2015 року; скасувати державну реєстрацію договору оренди земельних ділянок від 19 січня 2007 року, укладений між нею та ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт», що зареєстрований в книзі реєстрації договорів оренди районного відділу земельних ресурсів; повернути її земельні ділянки в належному стані.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 29 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 19 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 29 березня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що спірні договори зареєстровані в установленому законом порядку, проте позивачем не доведено порушення її прав, оскільки у договорі оренди містяться істотні умови, а заміна сторони у цьому договорі не свідчить про відсутність істотних умов в тих договірних відносинах, які склалися між сторонами.

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, підпис у договорі оренди 2007 року виконаний не нею, а іншою особою і в пункті 15 цього договору вказано не її серію паспорту. Також зазначала, що судами не перевірено отримання нею орендної плати за вказаними договорами.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

У січні 2018 року ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» подало заперечення на касаційну скаргу, у яких вважає доводи касаційної скарги безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанції законними та обґрунтованими, ухваленими відповідно до норм матеріального та процесуального права, оскільки спірні договори містять усі істотні умови, які були погоджені сторонами.

У квітні 2018 року ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс» подало відзив на касаційну скаргу, у якому зазначало, що правові підстави, на які позивачка посилалася у позові, суперечать правовим підставам, заявленим нею у касаційній скарзі. До того ж зазначені нею в цій касаційній скарзі доводи заявлені нею також в іншій цивільній справі за її позовом до ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» про визнання договору оренди землі недійсним та розглядаються в Великоолександрівському районному суді Херсонської області. При цьому у цій позовній заяві позивачкою не зазначено, які істотні умови договору оренди землі відсутні і яким чином порушені її права як орендодавця.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом установлено, що ОСОБА_4 на підставі державних актів серії НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 є власником трьох земельних ділянок площею 1,34 га, 5,36 га та 5,38 га, цільовим призначенням яких є: для ведення товарного; сільськогосподарського виробництва та які розташовані на території Давидово-Бродської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області.

Вказані земельні ділянки були передані нею в оренду за договором оренди, укладеним 19 січня 2007 року з орендарем ТОВ «Югтранзитсервіс - Агроподукт», зареєстрованим в установленому законом порядку.

Також судами установлено, що ОСОБА_4 є стороною у трьохсторонньому договорі про заміну сторони у договорі оренди від 20 січня 2015 року, згідно умов якого права та обов'язки орендаря за договором оренди відносно земельної ділянки площею 5,38 га передані від ТОВ «Югтранзитсервіс - Агроподукт» до ПП «ЮТС-Агропродукт» з встановленням річного розміру орендної плати - 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та строком дії до 31 грудня 2024 року.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 посилалася на те, що зазначені договори оренди не містять усіх істотних умов, передбачених абз. 6, 9, 10, 11 та 12 частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на час укладення договору оренди, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо.

Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

У разі якщо договором оренди землі передбачається здійснити заходи, спрямовані на охорону та поліпшення об'єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди врахували правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 04 лютого 2015 року у справі № 6-233цс14, та виходили із того, що договір оренди містить істотні умови, які зазначені у пункті 5.3 та розділах 4, 6, 7, 8, 10, 13 договору, а тому відсутні правові підстави для визнання недійсними договору оренди земельних ділянок від 19 січня 2007 року та договору про заміну сторони у договорі оренди від 20 січня 2015 року з підстав, заявлених у цьому позові.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відсутність у оспорюваному договорі оренди кадастрових номерів земельних ділянок та не доведення позивачкою у чому саме полягає порушення її законних прав унеможливлює задоволення позовних вимог з заявлених нею підстав.

При цьому доводи апеляційної та касаційних скарг містять інші обставини і підстави, які не були заявлені позивачкою при зверненні до суду з позовною заявою, а тому колегія суддів позбавлена можливості надати їм відповідну правову оцінку.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 29 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило