Справа №488/3328/16-ц 10.07.2018
Провадження №22-ц/784/1007/18
Провадження 22-ц/784/1007/18 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Постанова

Іменем України

10 липня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

- відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва, ухвалене 15 січня 2018 року о 16.49 год. суддею цього ж суду Селіщевою Л.І., у справі № 488/3328/16-ц, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з орендної плати,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з орендної плати.

Позивач зазначав, що він є власником нежитлового приміщення, яке знаходиться по проспекту Жовтневому, 308 в м. Миколаєві.

01 грудня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди нежитлового приміщення до 31 жовтня 2013 року. Однак відповідач умови договору належним чином не виконував, не сплачував орендну плату, у звязку з чим виникла заборгованість в розмірі 7 801 грн. 60 коп., яку позивач просив суд стягнути з відповідача.

Крім цього, відповідно до п.6.4 умов договору оренди просив стягнути пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу, а всього 28 085 грн. 76 коп.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором оренди приміщення в розмірі 28 085 грн. 76 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на те, що суд неповно зясував обставини справи, дав невірну оцінку доказам, що містяться в матеріалах справи.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

Проте повністю з таким висновком суду погодитись не можна.

Із матеріалів справи вбачається, що 01 грудня 2012 року між сторонами укладено договір оренди нежитлового приміщення строком до 31 жовтня 2013 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 прийняв в оренду приміщення для здійснення господарської діяльності за адресою: м. Миколаїв проспект Жовтневий, 308.

Згідно з актом прийому-передачі від 01 грудня 2012 року загальна площа орендованого відповідачем приміщення становить 24,10 кв.м.

Договором оренди визначено розмір орендної плати в розмірі 1 500 грн., яка підлягала сплаті до 10 числі місяця наступного за розрахунком.

Відповідно до п. 3.3 договору оренди сторони домовились про встановлення перехідного періоду необхідного для адаптації орендаря на 3 місяці, а саме, грудень 2012 року, січень та лютий 2013 року, протягом якого орендна плата складатиме 1000 грн. на календарний місяць.

Наполягаючи на задоволенні позову, ОСОБА_2 зазначав, що ОСОБА_3 в порушення умов договору, орендну плату сплачував не у повному обсязі, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01 серпня 2013 року становить 7 801 грн. 60 коп.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив із того, що оскільки відповідач порушив умови договору оренди нежитлового приміщення несвоєчасно та в повному обсязі вносив орендну плата за користування нежитловим приміщенням в розмірі, обумовленому договором, то позовні вимоги в частині підлягають задоволенню.

Згідно з наданим розрахунком позивач обрахував заборгованість за спірним договором станом на 01 серпня 2013 року в розмірі 7 801 грн. 60 коп., в його складові включив: заборгованість за найм нежитлового приміщення за період з 01 грудня 2012 року по 01 серпня 2013 року, заборгованість за комунальні платежі за вказаний період.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 не заперечував, що повинен був сплачувати орендну плату за користування приміщенням та оплачувати комунальні платежі, як це передбачено п. 3 умов договору і частково їх сплачував.

Як видно із наданого позивачем розрахунку, відповідач у грудні 2012 року та січні 2013 року сплатив орендну плату позивачу і станом на 01 березня 2013 року заборгованість була відсутня.

Починаючи з березня по серпень 2013 року, орендна плата сплачувалася відповідачем несвоєчасно та не в повному обсязі, у звязку з чим, виникла заборгованість в розмірі 4 801 грн. 60 коп.

Будь-яких належних та допустимих доказів, що спростовують період виникнення заборгованості та її розмір відповідачем до суду першої та апеляційної інстанції надано не було.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Встановивши наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за договором оренди від 01 грудня 2012 року в розмірі 4 801 грн. 60 коп.

Водночас, суд помилково стягнув орендну плату за вересень та жовтень 2013 року, оскільки, як встановлено в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3, наприкінці серпня 2013 року, реалізуючи своє право на дострокове повернення орендованого приміщення, передбачене п. 7.1 умов договору звільнив це приміщення, про що орендодавцю було відомо. Відповідно до п. 7.3 умов договору оренди, нарахування орендної плати та сум відшкодування вартості комунальних послуг нараховуються станом на останній день фактичного перебування орендаря в орендованому приміщенні.

Тому орендна плата за два місяці після звільнення відповідачем орендованого приміщення (вересень, жовтень 2013 року) стягненню не підлягає, що узгоджується із умовами укладеного договору.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Як вбачається із п.6.4 договору оренди, сторонами встановлено, що у випадку заборгованості по виплаті орендної плати та відшкодування комунальних платежів орендар сплачує орендодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, від суми прострочених платежів за кожен день прострочення.

Оскільки договором оренди передбачена відповідальність за порушення умов договору, то суд дійшов вірного висновку, що з відповідача на користь позивача в межах заявлених ним вимог, підлягає стягненню пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Стосовно законності рішення суду першої інстанції в частині в частині стягнення пені, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірнісгь із розміром основного зобов'язання.

Таким чином, суд може з власної ініціативи застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення пені, за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків.

Згідно розрахунку позивача щодо заборгованості відповідача за даним договором оренди збитки останнього внаслідок порушення його умов, складають 28 085 грн. 76 коп.

Невиконані ОСОБА_3 зобов'язання за Договором оренди становлять 4 801 грн. 60 коп.

Аналіз наведеного дає підстави стверджувати, що нарахована відповідно до умов Договору пеня за неналежне виконання його умов є неспівмірною з сумою невиконаних зобов'язань, а отже може бути зменшена на підставі передбачених ст. 551 ЦК України підстав до 4 000 грн.

Вирішуючи спір, суд не звернув уваги на наведені вище обставини, не перевірив розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами, обмежившись формальними висновками про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Відповідно до п. 4 ч.1ст. 376 ЦПК України наведені обставини є підставою для зміни оскаржуваного рішення.

У зв'язку із зміною рішення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пропорційно задоволеним вимогам підлягає стягненню 761 грн. 04 коп. витрат по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо незгоди з розрахунком заборгованості наданим позивачем, є безпідставними.

Згідно ст. ст. 12, 81,82 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 76, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновком експертів, показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим, відповідач жодним чином не спростував розміру заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення згідно з розрахунком, наданим стороною позивача та не надав доказів сплати позивачу та отримання останнім коштів у рахунок орендної оплати за спірний період.

Посилання апелянта на те, що відповідно до п.6.5 умов договору оренди від 01 грудня 2012 року, є таким, що припинив свою дію, не можуть бути прийняті до уваги.

Пунктом 6.5 договору оренди встановлено, що у випадку прострочення платежів більше як на 50 календарних днів, договір оренди вважається таким, що припинив свою дію.

За умовами договору орендна плата підлягала сплаті 10 числа наступного місяця за розрахунковим (п.3.2).

Як видно із розрахунку заборгованості, відповідачем 10 червня 2013 року частково було сплачено заборгованість.

Таким чином, наступний платіж відповідач повинен був сплатити 10 липня 2013 року, тому саме з наступного дня від цієї дати почався відлік 50 календарних днів прострочення платежу по договору.

Оскільки відповідач 01 серпня 2013 року частково сплатив заборгованість, тому не можна вважати, що прострочення платежів становило більше як 50 днів. Відтак, правовідносини за договором оренди не можна вважати припиненими.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись статтями 367, 374, 376), 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2018 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4 801 грн. 60 коп. заборгованості з орендної плати за договором оренди приміщення від 01 грудня 2012 року та 4 000 грн. пені на користь ОСОБА_3 із ОСОБА_2 761 грн. 04 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору залишити без змін.

Поновити дію рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2018 року, зупиненого на підставі ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 12 червня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді :

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 12.07.2018 р.