ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1431/18
Провадження № 2/210/1102/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,
за участі секретаря судового засідання: Реви К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без участі сторін, та без фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм, в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
29 березня 2018 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся представник позивача ОСОБА_2, - ОСОБА_4 (договір про надання правничої (правової) допомоги від 26 березня 2018 року, ордер серії ДП №390/000019 від 28 березня 2018 року (а.с.12, 13) із вищевказаною позовною заявою.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує на ті обставини, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01 грудня 1999 року, складеному на Універсальній торговій біржі «Нерухомість Н» та зареєстрованим в Криворізькому бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №57П-59 за №59, ОСОБА_5 від імені ОСОБА_6 продав, а позивач, - ОСОБА_2 купила однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1.
В 2002 році на прохання відповідача ОСОБА_3, з метою отримання паспорту останнім, позивач тимчасово зареєструвала відповідача в належній їй на праві власності квартирі за вказаною вище адресою. Однак, відповідач ОСОБА_3, після отримання паспорту, з реєстрації за даною адресою не знявся, з 2003 року по теперішній час в квартирі не проживає, але залишається зареєстрованим в ній.
Наявність реєстрації відповідача у вказаній квартирі позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі та здійснює додаткове фінансове навантаження на позивача, у вигляді оплати комунальних послуг.
В судове засідання сторони не викликалися.
Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.
У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 (а.с.6, 7) є власником однокімнатної квартири загальною площею 33,4кв.м., житловою площею 17,4кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01 грудня 1999 року, складеному на Універсальній торговій біржі «Нерухомість Н» та зареєстрованим в Криворізькому бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №57П-59 за №59 (а.с.8).
Як вбачається з наявних в матеріалах справи довідок відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради та Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби «НОВА-КОМ», за адресою: АДРЕСА_1, окрім позивача ОСОБА_2 зареєстрованим значиться її брат, відповідач ОСОБА_3 (а.с.9, 10).
Згідно акту від 26 березня 2018 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1, посвідченого майстром та начальником дільниці №4 ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», відповідач ОСОБА_3 з 2003 року по теперішній час в АДРЕСА_1, не проживає (а.с.11).
Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу позивач не чинила. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і даною житловою квартирою не користується. Будучи зареєстрованим у зазначеній житловій квартирі відповідач не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно володіння та розпорядження, відповідно, будучи знятим з реєстрації з квартири, ніяких майнових прав не втрачає.
Натомість, подальша формальна реєстрація відповідача в житловій квартирі є порушенням прав на безперешкодне користування квартирою.
Факти викладені в позовній заяві підтверджуються письмовими доказами, актом з місця проживання, іншими довідками.
Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України).
Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.
Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Так, судом встановлено, що відповідач у справі не будучи власником житлового приміщення, залишається зареєстрованим у ньому, однак тривалий час не проживає у квартирі, поважні причини його відсутності за місцем реєстрації судом не встановлені, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю для позивача, як власника квартири, при цьому між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача таким що втратив право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останнього з реєстрації в цьому приміщенні.
При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням.
З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.ст.16, 391 ЦК України, ст.ст.12, 76, 81, 82, 128, 133, 141, 223, 247, 258, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування власністю - квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до суду апеляційної інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
- позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1;
- відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання не відоме.
Суддя: Н. Ю. Вікторович