Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 756/1013/14-ц

провадження № 61-25129св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., КоротунаВ. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу касаційну скаргу ОСОБА_8 як представника ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про поділ майна подружжя.

Рішеннями Оболонського районного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_9 як представник ОСОБА_4 звернулася до суду з апеляційною скаргою на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року.

26 вересня 2017 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_4 про зупинення провадження у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі № 757/54510/17-ц та набрання ним законної сили.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року клопотання ОСОБА_4 задоволено. Зупинено провадження у цій справі за апеляційною скаргою ОСОБА_9 як представника ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 757/54510/17-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5., третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тимошенко І. В., про визнання шлюбного договору недійсним, яка перебуває в провадженні Печерського районного суду м. Києва.

У касаційній скарзі, поданій 17 жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_8 як представник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала апеляційного суду є незаконною, постановленою з неправильним застосуванням норм процесуального права. Підставою заявлених позивачем вимог у даній справі не є недійсність шлюбного договору, а тому вирішення справи щодо оскарження шлюбного договору не може бути підставою для зупинення провадження у цій справі. Посилання у рішенні суду першої інстанції на шлюбний договір мало місце у якості додаткової підстави, а відтак оскарження шлюбного договору за будь-яких обставин не може вплинути на законність підстав, з яких суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову. Оскаржувана ухвала не вмотивована неможливістю подальшого розгляду даної справи, містить лише загальні посилання. Шлюбний договір позивач оскаржує вже вчетверте, а саме: у 2011 році подано позов до Дарницького районного суду м. Києва, у 2016 році позов до Приморського районного суду м. Одеси, у 2017 році два позови до Печерського районного суду м. Києва, з яких три рази звернення з таким позовом використовувалося ОСОБА_4 як підстава для зупинення провадження у цій справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 23 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Оболонського районного суду м. Києва.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

31 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року справу призначено до розгляду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень/відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Пунктом четвертим частини першої статті 201 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення ухвали, яким керувався суд апеляційної інстанції при постановленні ухвали, визначено, що суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, яка розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

У цьому випадку провадження у справі зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (пункт 3 частини першої статті 203 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення ухвали).

Відповідно до положень частини першої статті 223 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення ухвали, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 201 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення ухвали, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 4 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Апеляційний суд установив, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року відкрито провадження у справі № 757/54510/17-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5., третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тимошенко І. В., про визнання недійсним шлюбного договору, укладеного між сторонами.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у цій справі, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі, оскільки від вирішення справи № 757/54510/17-ц про визнання недійсним шлюбного договору залежить правильність вирішення спору, який виник між сторонами щодо поділу майна подружжя.

Апеляційний суд у порушення вимог пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення ухвали, зазначивши іншу цивільну справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети та підстави спорів у справах, не вказав, у чому полягає пов'язаність справ, та не зазначив обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про неможливість розгляду цієї справи до розгляду іншої справи, що перебуває в провадженні суду у спорі між тими ж сторонами.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд у порушення частини першої статті 157, пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення ухвали, формально розглянув заяву про зупинення провадження у справі та дійшов неправильного висновку про її задоволення, оскільки таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Доводи касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права є обґрунтованими.

Відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню за частиною третьою статті 406, пунктом 2 частини першої статті 409 та частиною шостою статті 411 ЦПК України із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 як представника ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат