Справа № 344/7040/18
Провадження № 22-ц/4808/415/18
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Пнівчук О.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: апелянта ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання права власності на нерухоме майно та зняття арешту з майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Домбровською Г.В. 14 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 14 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за його позовом до ОСОБА_4, ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання права власності на нерухоме майно та зняття арешту з майна.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм процесуального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що станом на час звернення до суду спірна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 144,9 кв.м, перебуває під забороною відчуження, а тому підстав для накладення заборони на її відчуження немає, оскільки таке обтяження не забороняє Івано-Франківському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області виставити на реалізацію арештоване майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень. А тому, на думку позивача ОСОБА_3, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Посилаючись на вищенаведене, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення його заяви про забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження у будь-який спосіб квартири АДРЕСА_1, загальною площею 144,9 кв.м.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 на адресу апеляційного суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_4-І.А., представники ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області в судове засідання не зявилися з невідомих причин, хоч судові повідомлення були надіслані їм у встановленому законом порядку. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.

В засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній. Додатково зазначив, що спірну квартиру придбав у 2009 році, однак у звязку із тривалим перебуванням поза межами України не мав можливості в законному порядку зареєструвати право власності на вказану квартиру. Півроку тому він дізнався про наявність відкритого виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4-І.А. визначеної судовим рішенням заборгованості за кредитним договором. Тому вважає, що існує реальна загроза того, що спірна квартира виконавчою службою буде реалізована для погашення заборгованості ОСОБА_4-І.А. перед ПАТ «ОСОБА_5 Аваль». У звязку із цим просить оскаржену ухвалу скасувати, а його заяву про забезпечення позову задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову в даній справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на дану квартиру вже накладено арешт та заборонено її відчужувати, що підтверджується відповідними відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, а тому підстав для накладення заборони на відчуження спірної квартири немає. Однак, повністю погодитись із такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може з огляду на таке.

За змістом ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, вправі вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із змісту п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Івано-Франківського міського суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4-І.А., ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання права власності на нерухоме майно та зняття арешту з майна, а саме з квартири АДРЕСА_2, загальною площею 144,9 кв.м.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_3 посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду (а.с.28-29).

Із змісту позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що він звернувся до суду у звязку із виникненням труднощів стосовно оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_2, яку він придбав у відповідача ОСОБА_4-І.А. за договором купівлі-продажу 15.10.2009 року (а.с.6-11). Зокрема, державним реєстратором йому було відмовлено у здійсненні державної реєстрації вказаної квартири через накладення на неї арешту.

Із змісту інформації, яка міститься у долучених до матеріалів справи витягах з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що постановою старшого державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ від 09.12.2009 року на все нерухоме майно, яке належало відповідачу ОСОБА_4-І.А., в тому числі і на спірну квартиру АДРЕСА_1, було накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 12-17).

Приймаючи до уваги те, що вищезазначене обтяження не забороняє Івано-Франківському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області реалізувати арештоване майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень, в тому числі і спірну квартиру, апеляційний суд вважає, що ймовірність невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову ОСОБА_3 існує.

А тому заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову слід задовольнити.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу на те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, і можуть бути скасовані у випадку визнання позовних вимог необґрунтованими. Також апеляційний суд зауважує, що підстав вважати, що накладення заборони на відчуження спірної квартири до вирішення позову по суті порушить законні інтереси відповідачів, немає.

У звязку із наведеним ухвала не може вважатись законною і обґрунтованою. Тому вона не може бути залишена в силі.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 14 листопада 2018 року в даній справі скасувати.

Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити відчужувати у будь-який спосіб квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 144,9 кв.м, житловою площею 73,3 кв.м.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2018 року.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_6