АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1521/18Головуючий у 1-й інстанції Соколишина Л.Б. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

судді-доповідача Фетісової Т.Л.

суддів Бабенка В.М., Бородійчука В.Г.

учасники справи:

позивач - ПрАТ «Страхова група «ТАС»,

відповідач (скаржник) - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05.07.2018 (повний текст складено 05.07.2018, суддя в суді першої інстанції - Соколишина Л.Б.) у цивільній справі за позовом ПрАТ «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_3 про стягнення сплаченого страхового відшкодування, :

в с т а н о в и в :

ПрАТ «Страхова група «ТАС» 24.04.2018 звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь 45426,37 грн. сплаченого страхового відшкодування та судові витрати, мотивуючи про те, що ОСОБА_3 07.06.2014 було оформлено страховий поліс, згідно якого цивільно-правова відповідальність перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «ВАЗ-2104», д.н.з. НОМЕР_1, була застрахована позивачем. 04.03.2015 о 18 год. 40 хв. на 42 км а/д Золотоноша-Сміла-Умань сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: «ВАЗ-2104» під керуванням відповідача та «Форд Транзит Конект», д.н.з. НОМЕР_2, який знаходився у володінні потерпілого ОСОБА_5 Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження. Страхове відшкодування згідно висновку №419 від 28.03.2015 склало 45426,37 грн., яке було виплачено позивачем на користь потерпілого. Черкаським районним судом Черкаської області відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху водієм, що призвело до пошкодження транспортних засобів), а тому, позивач вважає, що особою, відповідальною за завдані потерпілому збитки, є відповідач. Просить стягнути з нього виплачене страхове відшкодування.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05.07.2018 позовні вимоги у справі задоволено повністю. При цьому суд виходив із того, що ДТП на відшкодування збитків від якого позивачем було сплачено страхове відшкодування, виникло з вини відповідача, отже останній має обов'язок на вимогу страховика відшкодувати відповідні витрати.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав 06.08.2018 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог у справі. Скаржник зазначає, що факт неповідомлення ним страховика про настання страхового випадку не може бути покладено в основу рішення суду в цій справі, адже тут мають застосовуватися загальні норми законодавства про відшкодування збитків. Позивач настання страхового випадку визнав та добровільно сплатив страхове відшкодування. Відсутність повідомлення про настання страхового випадку в терміни, визначені законом, не є обов'язковою умовою для стягнення суми страхового відшкодування у порядку регресу, що слідує з правового висновку ВСУ від 16.09.2015 №6-284цс15.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що згідно полісу № АІ/2069362 від 07.06.2014, укладеного між сторонами справи, цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами при використанні транспортного засобу «ВАЗ-2104», д.н.з. НОМЕР_1, була застрахована позивачем.

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 06.04.2015 відповідач визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, а саме у тому, що він 04.03.2015 о 18 год. 40 хв. на 42 км а/д Золотоноша-Сміла-Умань, керуючи транспортним засобом «ВАЗ-2104», д.н.з. НОМЕР_1, виїхавши на зустрічну смугу руху, скоїв зіткнення із автомобілем «Форд Транзит Конект», д.н.з. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_6, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до страхового акта №8951В/34/2015 розмір страхового відшкодування матеріальних збитків, заподіяних при ДТП 04.03.2015 автомобілю «Форд Транзит Конект», д.н.з. НОМЕР_2, становить 45426,37 грн.

Виконуючи свої договірні зобов'язання за полісом №АІ/2069362 від 07.06.2014, позивач виплатив страхове відшкодування для відновлення застрахованого автомобіля в розмірі 45426,37 грн., що підтверджується вищезазначеним страховим актом та відомістю №408 за 26.05.2015.

Наявні між сторонами у цій справі правовідносини мають таке правове регулювання.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.?

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, повідомити страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, Моторно-транспортне страхове бюро України про настання ДТП. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Згідно з частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 вищезазначеного Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

При цьому, факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов'язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16, а також постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року за № 61-4722св18 та 61-3389св18.

Отже суд першої інстанції, встановивши, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сама страхова компанія відповідача його визнала, добровільно сплативши страхове відшкодування, прийшов до невірного висновку про те, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку є підставою для пред'явлення регресного позову, тим самим невірно застосувавши вимоги чинного законодавства України та не врахувавши правових висновків, викладених в постановах суду касаційної інстанції.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи позивача у своєму позові про те, що не повідомивши протягом трьох робочих днів з дня настання ДТП страховика про настання страхового випадку, ОСОБА_3 порушив вимоги закону, є таким, що суперечать вищезазначеним нормам матеріального права, оскільки сам по собі факт такого неповідомлення водієм забезпеченого транспортного засобу за умови здійснення повідомлення страховика іншим учасником ДТП, не свідчить про не інформованість страховика щодо настання ДТП та неможливість встановлення ним обставин пригоди.

Отже, враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та вищенаведені норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги у даній справі є незаконними та належним чином необґрунтованими, тому не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05.07.2018 у даній справі слід скасувати у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову за безпідставністю вимог.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід стягнути з позивача на користь апелянта.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - задоволити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05.07.2018 у цивільній справі за позовом ПрАТ «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_3 про стягнення сплаченого страхового відшкодування - скасувати.

В позові ПрАТ «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_3 про стягнення сплаченого страхового відшкодування - відмовити.

Стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_3 2643 грн. в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат по справі.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 28 серпня 2018.

Суддя-доповідач

Судді