Справа № 378/32/18 Головуючий у І інстанції Гуртовенко Р. В.
Провадження № 22-ц/780/2335/18 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 46 17.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Ставищенського районного суду Київської області в складі судді Гуртовенка Р.В., ухвалене в смт. Ставище 21 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області, Володарської районної державної адміністрації Київської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Київській області про визнання права на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування та зобов'язання виділити земельну частку (пай),

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року позивач ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом про визнання права на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування та зобов'язання виділити земельну частку (пай), просила визнати за нею право на отримання земельної частки (паю) в розмірі 3,91 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах земель Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, та зобов'язати Володарську районну державну адміністрацію Київської області виділити їй земельну частку (пай) із земель запасу на рівні земельної частки (паю) КСП «Зоря».

Заявлені вимоги мотивувала тим, що в 1976 році її мати ОСОБА_7 була прийнята в члени колгоспу ім. ХХІ Партз'їзду с. Тадіївка Володарського району Київської області, членом якого залишалася до самої смерті. У 1993 році колгосп перейменовано на колгосп «Зоря», а у 1995 році реорганізовано та на його базі створено колективне сільськогосподарське підприємство «Зоря».

20 липня 1995 року спілці селян (КСП «Зоря») видано державний акт на право колективної власності на землю громадянам-членам КСП, в цілому КСП «Зоря» передалося у колективну власність 2077,8 га. землі. Згідно додатку № 1 до державного акту серед громадян-членів КСП «Зоря» під № 243 значиться її мати - ОСОБА_7, розмір земельної частки (паю) становить 3,91 га. в умовних кадастрових гектарах.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла, не отримавши за життя сертифікат на право на земельну частку (пай), після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на майно, в тому числі її право на земельну частку (пай), батько позивача ОСОБА_6, будучи спадкоємцем першої черги, прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 та відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі право її матері на отримання земельної частки (паю), яке ОСОБА_6 як спадщину після смерті своєї дружини.

Вона, будучи єдиним спадкоємцем першої черги, прийняла спадщину померлого батька та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок № 13 по вул. Свободи в с. Тадіївка, його земельну ділянку (земельний пай) пл. 4,1301 га., а про право померлого батька на отримання земельного паю, яке він успадкував після смерті ОСОБА_7, вона дізналася вже після прийняття спадщини, з відповідей на адвокатські запити, зроблені у лютому та березні 2015 року.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської областівід 21 березня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Ставищенського районного суду Київської областівід 21 березня 2018 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що суд першої інстанції застосував до позову ОСОБА_2 строк позовної давності за зробив при цьому висновок, що мати позивача - ОСОБА_7 мала право на отримання земельної частки (паю), однак за свого життя ні вона, а після її смерті ні її чоловік, ні позивач не звертались до відповідних організацій з цього приводу, а позивач звернулася до суду з позовом про надання земельної частки (паю) лише у квітні 2015 року. Але відповідач не заявляв клопотання про застосування строку позовної давності, і висновки суду і щодо неприйняття спадщини, і щодо пропуску строку позовної давності не відповідають дійсності.

Вказує, що підтвердженням фактичного вступу ОСОБА_6 в управління та володіння спадковим майном є довідка Тадіївської сільської ради Володарського району № 70 від 02 квітня 2015 року, згідно якої батько позивача з дня смерті дружини по день своєї смерті був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1. Отже ОСОБА_6 успадкував від дружини не лише ? частину житлового будинку, в якому проживав до своєї смерті, а й право на отримання земельної частки (паю), також вона прийняла спадщину після батька та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Про право померлого батька на отримання паю, яке він успадкував після смерті дружини, ОСОБА_2 стало відомо лише з відповідей на адвокатські запити, зроблені у лютому та березні 2015 року, і вже у квітні 2015 року вона вперше звернулася до суду. Отже, перебіг позовної давності не закінчився, а лише розпочався у березні 2015 року.

Також суд в обґрунтуванні відмови у позові використовує обставини, встановлені рішеннями судів у іншій справі, однак при цьому робить неправильні висновки. Суд цитує ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 липня 2015 року, що батько позивача не набув права на земельну частку (пай), на яке мала право його дружина ОСОБА_7 та не отримав у спадщину земельну ділянку, та робить висновок про відсутність підстав визнання за позивачем права на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування. При цьому суд не звернув уваги на те, що в цитованому ним рішення мова йде про право власності на земельну ділянку, а не про майнові права на земельну частку (пай). Крім того, суд не врахував, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2015 року № 364/562/15-ц виключено із мотивувальної частини судових рішень першої та апеляційної інстанції посилання на порушення позивачем строку позовної давності як на підставу відмови у позові.

Від відповідача Володарської районної державної адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначив, що Володарська районна державна адміністрація не наділена повноваженнями щодо виділення земельної частки (паю) із земель запасу. У зв'язку з цим вона є неналежним відповідачем у справі, тому слід відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги. Також відповідач не погоджується із доводами позивача щодо дотримання строку позовної давності, враховуючи, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, яке у свою чергу виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення свого права. Мати позивача мала право на отримання земельної частки (паю), однак за свого життя ні вона, а після її смерті ні її чоловік, ні позивач не звертались до відповідних організацій з цього приводу, а лише в квітні 2015 року позивач звернулась до Володарського районного суду з позовом про надання земельної частки (паю).

Від відповідача Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області також надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого з часу відкриття спадщини з ІНФОРМАЦІЯ_3 по 09 жовтня 1997 року не були виконані позивачем ст. 549 ЦК України, а саме ОСОБА_2 не вступила в управління та володіння майном спадкодавця, а також не подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Посилання позивача на перехід права на прийняття спадщини не може бути застосованим, так як ОСОБА_6 прийняв спадщину після ОСОБА_7 на все майно, на яке були правовстановлюючі документи, а таке майно на час відкриття спадщини було відсутнє. Ствердження позивача, що ОСОБА_6 прийняв у спадщину від ОСОБА_7, але за життя не отримав державного акту, не може братися до уваги, оскільки підставою для отримання державного акта мало бути нотаріальне свідоцтво на право на спадщину за законом на сертифікат, ОСОБА_2 про вищезазначене знала.

Відповідач вказував також, що ОСОБА_7 працювала в колгоспі з 1976 по 1990 роки, за період роботи вона жодного року не виробила обов'язковий колгоспний річний мінімум для працюючих, а в 1990 році вийшла на пенсію за віком на загальних підставах, а не як колгоспний пенсіонер, а тому при уточненні списків на виготовлення сертифікати на земельні частки (паї) вона була виключена зі списків. ОСОБА_7 не значиться в списку громадян - власників сертифікатів, яким надавалися в натурі земельні ділянки згідно з номерами поділу земель колективної власності Тадіївської сільської ради.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які перебували у шлюбі із 28 вересня 1974 року (а. с. 7 - 8).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 9).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 13).

Згідно довідки виконавчого комітету Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області від 16 березня 2015 року № 66, ОСОБА_7 була зареєстрована та проживала до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_3 з своїм чоловіком ОСОБА_6 згідно записів погосподарської книги НОМЕР_1 (а. с. 10).

Згідно довідки виконавчого комітету Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області від 02 квітня 2015 року № 70, ОСОБА_2 з дня смерті своєї дружини ОСОБА_7 по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований та проживав один в ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно записів погосподарської книги НОМЕР_2 (а. с. 11).

16 серпня 2012 року ОСОБА_2 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на земельну ділянку пл. 4,1301 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Тадіївської сільської ради та житловий будинок в АДРЕСА_4 з відповідними господарськими будівлями та спорудами після смерті ОСОБА_6 (а. с. 12, 14).

13 лютого 2015 року представником ОСОБА_2 направлено адвокатський запит на ім'я начальника відділу Держземагентства у Володарському районі Київської області щодо надання всієї наявної інформації та належним чином завірені копії документів щодо володіння ОСОБА_7 земельною ділянкою (земельним паєм) на території Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області (а. с. 16 - 17).

У відповідь на даний запит начальником відділу Держземагентства у Володарському районі Київської області направлено лист від 24 лютого 2015 року, згідно якого відомості щодо реєстрації на ім'я ОСОБА_7 державних актів на право власності на землю у відділі відсутні. Також повідомлено, що відповідно додатку 1 до державного акту на право колективної власності на землю громадянам-членам КСП «Зоря» с. Тадіївка Володарського району Київської області ОСОБА_7 включена до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) (а. с. 18).

В матеріалах справи на а. с. 18 - 20 знаходиться державний акт на право колективної власності на землю, виданий спілці селян «Зоря» (колективному сільськогосподарському підприємству) с. Тадіївка, щодо передачі земель у колективну власність для сільськогосподарського виробництва пл. 2077,8 га. землі в межах згідно з планом, а також додаток № 1 до вказаного державного акту, згідно якого ОСОБА_7 включена в список громадян-членів КСП «Зоря», які мають право колективної власності на землю, під № 243.

Рішенням районної державної адміністрації Володарського району затверджено розрахунок вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах, згідно якого середня грошова оцінка одного гектара сільськогосподарських угідь, що підлягають паюванню - 3839,90 грн., розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах - 3,91 га. (а. с. 21).

13 березня 2015 року Володарським районним КП «Трудовий архів» надано довідку про підтвердження трудового стажу ОСОБА_7 в колгоспі ім. ХХІ Партз'їзду с. Тадіївка Володарського району Київської області за період з 1976 по 1990 рік та копію листка з книги обліку трудового стажу колгоспників колгоспу ім. ХХІ Партз'їзду с. Тадіївка Володарського району Київської області (а. с. 24 - 25).

Відповідачем Тадіївською сільською радою Володарського району Київської області надано уточнені списки - додаток до Державного акту на право приватної власності на землю громадянам-членам КСП «Зоря» с. Тадіївка Володарського району, в якому прізвище ОСОБА_7 закреслене і дописано ручкою інше прізвище «ОСОБА_10» (а. с. 179).

Також Тадіївською сільською радою Володарського району Київської області надано архівну довідку Володарської районної державної адміністрації, згідно якої по документах архівного фонду колгоспу ім. ХХІ партз'їзду с. Тадіївка Володарського району Київської області, згідно протоколів засідань правління та загальних зборів колгоспу ім. ХХІ партз'їзду с. Тадіївка за 1976 - 1977 роки рішення про прийом в члени колгоспу та на роботу ОСОБА_7 не значиться.

Наведені обставини підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що докази успадкування ОСОБА_6 від дружини земельної частки (паю) чи права на отримання земельної частки (паю) відсутні. Крім того, судом одночасно відмовлено в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки мати позивача мала право на отримання земельної частки (паю), однак за свого життя ні вона, ані після її смерті ні чоловік, ні позивач не звертались до відповідних організацій з цього приводу, і до суду з позовом про надання земельної частки (паю) позивач звернулася лише в квітні 2015 року. Поважних причин пропуску строку позовної давності позивач та її представник суду не вказали і не надали доказів, які б підтверджували поважність його пропуску.

Із такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися, виходячи із наступного.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 судам роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, підставами для відмови в позові у зв'язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Відтак, одночасна відмова рішенням суду в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності і в зв'язку із його недоведеністю є помилковою, рішення суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо підставності позову ОСОБА_2, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, до спірних правовідносин щодо спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті ОСОБА_7, застосовуються положення ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Згідно із ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно із ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Довідками виконавчого комітету Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області від 16 березня 2015 року № 66 та від 02 квітня 2015 року № 70 підтверджується, що батько позивача ОСОБА_6 як спадкоємець першої черги прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки на день смерті спадкодавця ОСОБА_8 проживав разом із нею і продовжував проживати за цією ж адресою до дня власної смерті.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. ст. 22, 23 ЗК України від 1990 року, п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб, у тому числі й пенсіонерів, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства.

Відповідно до ст. 23 ЗК України 1990 року в редакції станом на момент видачі державного акту, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами й доповненнями), член колективного сільськогосподарського підприємства (далі ? КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Із матеріалів справи вбачається, що мати відповідача ОСОБА_7 внесена до переліку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря», а тому набула право на земельну частку (пай), яке після її смерті перейшло в порядку спадкування за законом до спадкоємця першої черги за законом ОСОБА_6 в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України, а після його смерті - до позивача ОСОБА_2, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на інше майно ОСОБА_6

Оцінюючи заперечення відповідача Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області, що ОСОБА_7 працювала в КСП «Зоря» з 1976 по 1990 роки, але за період роботи жодного року не виробила обов'язковий колгоспний річний мінімум для працюючих і вийшла на пенсію за віком на загальних підставах, а не як колгоспний пенсіонер, а також щодо відсутності відомостей про прийняття її до колгоспу, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 внесена до переліку співвласників, який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю, і в матеріалах справи відсутні відомості щодо внесення в передбаченому законом порядку будь-яких змін до нього.

Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області, третя особа Володарська районна державна адміністрація Київської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування при касаційному перегляді рішення Володарського районного суду Київської області від 12 травня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 16 липня 2015 року встановлено, що у позивача ОСОБА_2 є майнові права на земельну частку (пай) після смерті матері, яка мала право на земельну частку.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин позовні вимоги про визнання за позивачем права на отримання земельної частки (паю) в розмірі 3,91 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах земель Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області, в порядку спадкування після смерті батька знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Відповідачем Тадіївською сільською радою Володарського району Київської області подано до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а. с. 170).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач прийняла спадщину після смерті батька у встановленому законом порядку та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом, про право ОСОБА_6 на отримання земельної частки (паю), яке він успадкував після смерті своєї дружини, позивачу стало відомо вже після прийняття спадщини після його смерті з відповідей на адвокатські запити, зроблені у лютому та березні 2015 року, і вже у квітні 2015 року ОСОБА_2 вперше звернулася до суду.

При цьому оскільки до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися до його смерті, серед яких і право на отримання земельної частки (паю), позивач спадщину прийняла та набула права на земельну частку (пай).

Отже, заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

Не мають правового значення та відхиляються заперечення відповідача у відзиві на апеляційну скаргу щодо морального права позивача приймати спадщину після смерті батька, оскільки усунення від права на спадкування відбувається за рішенням суду на підставі ст. 1224 ЦК України, а з відповідним позовом до суду ніхто не звертався.

Разом із тим, позивачем не доведено позов в частині вимог про зобов'язання Володарської районної державної адміністрації Київської області виділити ОСОБА_2 земельної частки (паю) із земель запасу на рівні земельної частки (паю) КСП «Зоря», доказів на підтвердження заявлених вимог в цій частині позивачем надано не було.

При цьому прийняття таких рішень є дискреційними повноваженнями органів виконавчої влади, відповідно, прийняття таких рішень в судовому порядку, суперечить конституційному принципу розподілу влади, закріпленому ст. 6 Конституції України.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову в частині визнання за позивачем права на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області на користь ОСОБА_2 судові витрати пропорційно задоволенню позову та апеляційної скарги в розмірі 480 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Ставищенського районного суду Київської областівід 21 березня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_2 до Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області, Володарської районної державної адміністрації Київської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Київській області про визнання права на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування та зобов'язання виділити земельну частку (пай) задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право на отримання земельної частки (паю) в розмірі 3,91 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах земель Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути із Тадіївської сільської ради Володарського району Київської області на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 480 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 18 липня 2018 року.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагеєв В.О.

ОСОБА_9