Справа № 426/2395/14-ц
Провадження № 22-ц/810/28/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2018 року, грудня місяця, 26-го дня, Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого Яреська А.В., суддів: Коротенко Є.В., Стахової Н.В., за участю секретаря судового засідання Єгорової О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Луганського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 02 лютого 2016 року (справа №426/2395/14-ц суддя Гашинська О.А.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

У листопаді 2014 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом, у якому посилалась на те, що з 27 листопада 1999 року по 12 січня 2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, просила суд поділити нажите ними у шлюбі спільне майно та виділити їй із спільного майна подружжя 3/8 частки житлового будинку №64 по вулиці К.Маркса в Луганську із господарськими спорудами та будівлями вартістю 462000; - другий поверх прибудованого нежитлового приміщення 40 в будинку 6 по вулиці Кірова в місті Луганську площею 293,5 кв.м. вартістю 1 299 500, 00 (один мільйон двісті девяносто девять тисяч пятсот) грн.; - автомобіль НONDА СR-V, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вартістю 336 668, 54 (триста тридцять шість тисяч шістсот шістдесят вісім грн. 54 коп.); автомобіль РЕUGEОТ 308, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_2, вартістю 300 679,15 грн. (триста тисяч шістсот сімдесят девять грн. 15 коп.), а всього вартістю 2 398 847,69 грн. (два мільйони триста девяносто вісім тисяч вісімсот сорок сім гривень 69 коп.), визнавши земельну ділянку 64 по вулиці К.Маркса в місті Луганську особистою приватною власністю ОСОБА_2. Просила стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частку різниці у вартості майна, що буде належати на праві особистої приватної власності кожній із сторін у даній справі, а саме суму в розмірі 43 464,16 грн., стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму у розмірі 12 375 грн., що були внесені позивачкою як її доля в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційні системи». У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому остаточно просив: - визнати за ним право власності на 2/3 частини житлового будинку №64 по вул. К.Маркса в м.Луганськ; визнати за ним право власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0673 га по вул. К.Маркса 64 в м.Луганськ з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку №64 по вул.К.Маркса в м.Луганськ. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0673 га по вул. К.Маркса 64 в м.Луганськ з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Визнати за ним право власності на прибудоване нежитлове приміщення площею 588,9 кв.м. №40 в будинку №6 по вул.Кірова в м.Луганськ. Визнати за ним право власності на прибудоване нежитлове приміщення площею 149,5 кв.м. №39 в будинку №6 по вул. Кірова в м.Луганськ. Виділити ОСОБА_2 у власність автомобіль РЕUGEОТ 308, державний номер НОМЕР_2. Виділити йому у власність автомобіль НONDА СR-V, державний номер НОМЕР_1. Виділити йому у власність автомобіль НОМЕР_3.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 02 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволені частково. Суд вирішив виділити ОСОБА_2 із спільного майна подружжя, визнавши за нею право особистої приватної власності на :

- 3/8 частки житлового будинку 64 по вул. К.Маркса в місті Луганську із господарськими спорудами та будівлями вартістю 462 000,00 (чотириста шістдесят дві тисячі) грн.;

- другий поверх прибудованого нежитлового приміщення 40 в будинку 6 по вулиці Кірова в місті Луганську площею 293,5 кв.м. вартістю 1 299 500, 00 (один мільйон двісті девяносто девять тисяч пятсот) грн.;

- автомобіль НОNDА СR-V 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вартістю 336 668, 54 (триста тридцять шість тисяч шістсот шістдесят вісім грн. 54 коп.)

- автомобіль РЕUGEОТ 308, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_2, вартістю 300 679,15 грн. (триста тисяч шістсот сімдесят девять грн. 15 коп.), а всього вартістю 2 398 847, 69 грн. (два мільйони триста девяносто вісім тисяч вісімсот сорок сім грн. 69 коп.)

Виділив ОСОБА_1 із спільного майна подружжя, визнавши за ним право особистої приватної власності на :

- нежитлове приміщення 39 в будинку 6 по вулиці Кірова в місті Луганську вартістю1 081 000,00 (один мільйон вісімдесят одна тисяча) грн.;

- перший поверх прибудованого нежитлового приміщення 40 в будинку 6 по вилиці Кірова в місті Луганську площею 295,4 кв.м. вартістю 1 299 500, 00 (один мільйон двісті девяносто 1 девять тисяч пятсот) грн.;

- автомобіль РЕUGEОТ PARTNER, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_4 вартістю 105 276,00 (сто пять тисяч двісті сімдесят шість) грн., а всього вартістю 2 485 776 ,00 коп.(два мільйони чотириста вісімдесят пять тисяч сімсот сімдесят шість гривень 00 копійок). Стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частку різниці у вартості майна, що буде належати на праві особистої приватної власності кожній із сторін у даній справі, а саме суму в розмірі 43 464,16 грн. (сорок три тисячі чотириста шістдесят чотири грн. 16 коп.), а у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовив, стягнув з ОСОБА_2 на рахунок спеціального фонду державного бюджету України недоплачену суму судового збору у розмірі 1956 грн. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнив частково та виділив ОСОБА_1 із спільного майна подружжя, визнавши за ним право особистої приватної власності на: - нежитлове приміщення 39 в будинку 6 по вулиці Кірова в місті Луганську вартістю 1 081 000,00 (один мільйон вісімдесят одна тисяча) грн.;

- перший поверх прибудованого нежитлового приміщення 40 в будинку 6 по вилиці Кірова в місті Луганську площею 295,4 кв.м. вартістю 1 299 500, 00 (один мільйон двісті девяносто девять тисяч пятсот) грн.; - автомобіль РЕUGEОТ PARTNER, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_4, вартістю 105 276,00 (сто пять тисяч двісті сімдесят шість) грн. Виділив ОСОБА_1 із спільного майна подружжя, визнавши за ним право особистої приватної власності на: - нежитлове приміщення 39 в будинку 6 по вулиці Кірова в місті Луганську вартістю 1 081 000,00 (один мільйон вісімдесят одна тисяча) грн.; - перший поверх прибудованого нежитлового приміщення 40 в будинку 6 по вилиці Кірова в місті Луганську площею 295,4 кв.м. вартістю 1 299 500, 00 (один мільйон двісті девяносто девять тисяч пятсот) грн.; - автомобіль РЕUGEОТ PARTNER, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_4, вартістю 105 276,00 (сто пять тисяч двісті сімдесят шість) грн. Виділити ОСОБА_2 із спільного майна подружжя, визнавши за нею право особистої приватної власності на : - 3/8 частки житлового будинку 64 по вул. К.Маркса в місті Луганську із господарськими спорудами та будівлями вартістю 462 000,00 (чотириста шістдесят дві тисячі) грн., - другий поверх прибудованого нежитлового приміщення 40 в будинку 6 по вулиці Кірова в місті Луганську площею 293,5 кв.м. вартістю 1 299 500, 00 (один мільйон двісті девяносто девять тисяч пятсот) грн.; - автомобіль НОNDА СR-V, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вартістю 336 668, 54 (триста тридцять шість тисяч шістсот шістдесят вісім грн. 54 коп.) - автомобіль РЕUGEОТ 308, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_2, вартістю 300 679,15 грн. (триста тисяч шістсот сімдесят девять грн.. 15 коп.), а всього вартістю 2 398 847, 69 грн. (два мільйони триста девяносто вісім тисяч вісімсот сорок сім гривень 69 коп.). У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (т. 2 а.с. 151-157).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, звернувся з апеляційною скаргою, у якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог про поділ спільного майна подружжя та задовольнити його зустрічний позов.

Справа вже перебувала на розгляді судів апеляційної та касаційної інстанції. Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 29 червня 2016 року було змінено рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким було змінено рішення Сватівського районного суду Луганської області від 02 лютого 2016 року. Це рішення було оскаржено ОСОБА_2 у касаційному порядку за її скаргою ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року рішення Апеляційного суду Луганської області від 29 червня 2016 року скасовано, справу було передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, справу було прийнято до нового апеляційного розгляду. Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 16 квітня 2018 року клопотання представника відповідача ОСОБА_3 задоволено, по справі було призначено та проведено оціночно будівельну експертизу. Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 № 452/2017 ліквідовано Апеляційний суд Луганської області та утворено Луганський апеляційний суд, який розпочав розгляд справи по суті у новому складі суддів.

У судове засідання, що було проведено у режимі відеоконференції зявились представники сторін, сторони не зявились були повідомлені належним чином. Вислухавши доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, письмових пояснень та заперечнь проти неї, дослідивши матеірали справи та наявні у них докази колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно з законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Задовольняючи частково вимоги сторін, суд першої інстанції виходив із безспірності віднесення до обєктів спільної сумісної власності спільної квартири, двох нежитлових приміщень та трьох автомобілів, вказав що предметом поділу за спором є 3/8 частки житлового будинку і що треба керуватись положеннями законодавства щодо рівності часток майна кожного з подружжя, проте не виділив позивачу за зустрічним позовом належну йому частку від 3/8 житлового будинку, здійснивши розподіл іншого майна та стягнувши з відповідача за користь ОСОБА_2 1/2 частку різниці у вартості майна. При цьому, задовольняючи частково вимоги сторін, суд першої інстанції виходив з того, що зміна загальної площі та житлової площі будинку № 64 по вул. К. Маркса в м. Луганську після його реконструкції не впливає на розмір часток кожного із співвласників, не впливає також на розмір часток проживання та утримання ОСОБА_1 дітей та не є підставою для збільшення його частки до 2/3 у вказаному будинку. Крім того, суд зазначив, що земельна ділянка по вул. К. Маркса, 64 в м. Луганську отримана позивачкою у порядку приватизації, 1 і тому є її особистою власністю. Все інше майно суд визнав спільною сумісною власністю подружжя та провів його поділ у натурі з урахуванням інтересів сторін.

Колегія суддів не може погоджується із усіма такими висновками суду першої інстанції, адже до певних із них він дійшов без належного дотримання норм матеріального та процесуального права, тоді як рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які стороні посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тимі доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції певною мірою не відповідає, адже з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що 3/8 частки житлового будинку, що розташований по вул. К. Маркса, 64 в м. Луганську, що були придбані ОСОБА_2 за спільні кошти зі згоди її чоловіка ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 29 січня 2000 року. Судом першої інстанції також також було встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 5/8 частки цього нерухомого майна є особистою приватною власністю ОСОБА_2: 5/16 частки вказаного будинку - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 22 серпня 2002 року державним нотаріусом Четвертої луганської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 за реєстровим номером 1-1143 та інші 5/16 часток на підставі договору дарування, посвідченого 14 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_5 за реєстровим номером 231. Замість трьох попередніх правовстановлюючих документів, що перелічені вище, ОСОБА_2 06 серпня 2009 року після реконструкції будинку виконавчим комітетом Ленінської районної ради у м. Луганську видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок, що розташований по вул. К. Маркса, 64 в м. Луганську. Вартість вказаного житлового будинку складає 1 120 000 грн, вартість 3/8 частки - 420 000 грн; дійсна ринкова вартість господарських споруд та будівель - 112 000 грн, вартість 3/8 частки - 42 000 грн. Відповідно до Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, прийнятого 10 січня 2002 року, зі змінами та доповненнями, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Положення цього Кодексу застосовуються до тих відносин, що виникли між подружжям після набрання ним чинності. Спірний будинок було придбано до 1 січня 2004 року, тому до спірних правовідносин повинно бути застосовано Кодекс про шлюб та сімю УРСР (далі - КпШС УРСР). За змістом статей 22, 24 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном.

Колегія суддів приходить до висновків про те, що апелянтом дійсно не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вартість спірного домоволодіння на час завершення його реконструкції у порівнянні з його вартістю на час придбання збільшилася за рахунок вкладення сторонами додаткових коштів у його ремонт, реконструкцію та до будівлю, а не за рахунок інших обставин, зокрема внаслідок перерахунку його первісної вартості у звязку зі змінами у законодавстві та інфляцією та інших обєктивних підстав, на що посилається позивачка. Вжиті за клопотанням представника позивача за зустрічним позовом судом заходи по зясуванню зазначених обставин, зокрема і на виконання вимог в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року не були успішними, експерт зауважив у висновку про те, що спірне домоволодіння знаходиться на тимчасово окупованій території України, що унеможливлює його огляд та дослідження, відсутні і відомості щодо визначення вартості домоволодіння на період 2000 року. Висновком №1945/1946 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 08.10.2018 року було визначено лише ринкову вартість житлового будинку №64 по вулиці Карла Маркса в м. Луганську на час проведення експертизи у 2018 році в 1 064 891 гривню, колегія суддів не вбачає підстав для використання зазначеної оцінки при визначенні вартості обєкту та часток у спільному майні з огляду на порушення тут пропорційності у визначенні вартості, адже оцінка іншого спільного сумісного майна по справі була здійснена раніше. За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне здійснити поділ 3/8 частки будинку, що є спільною сумісною вартістю подружжя на спільні частки, адже висновки суду першої інстанції про те, що відповідачем не заявлялися вимоги про визнання вказаного будинку спільним сумісним майном подружжя, є помилковими, не відповідають обставинам справи, адже зі змісту зустрічного позову вбачається, що саме з таких вимог і випливає вимога про визнання за ним права власності на частку у будинку.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що доводи апелянта про те, що у спірному будинку йому має бути збільшена частка до 2/3 часток з урахуванням знаходження у нього на утриманні спільних дітей, на увагу не заслуговують, адже при розподілі спільного майна, у випадку виділу ОСОБА_1 1/2 частки від 3/8 спільної частки будинку загальна вартість майна, що є виділеною чоловікові і так визначається судом більшою із урахуванням того , що з ним тривалий час проживають спільні діти подружжя, існує заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліменти на їх утримання (що вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП№5344424. Місце проживання спільних дітей подружжя ОСОБА_2 Нікіти, ІНФОРМАЦІЯ_1 (рішенням колегії суддів Апеляційного суду Київської області від 20 лютого 2017 року справа №367/1581/15ц) та ОСОБА_6, 2008 року (рішення Ірпінського суду від 30 травня 2018 року та додаткове рішення від 23 серпня 2018 року) є визначеним разом із батьком. Отже, в цій частині позовні вимоги відповідача ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню із визнання за ним та позивачкою рівних часток права власності на 3/8 частки спірного домовлодіння, тобто по 3/16 на кожного, виходячи з наявної на момент розгляду справи судом першої інстанції оцінки їх вартості. Так, відповідно до частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Верховний Суд України в пункті 25 постанови Пленуму ВСУ України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 розяснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі № 6-2811цс15, яка відповідно до положень ст.365-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені статтею 71 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до цієї статті, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Положеннями статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Пленум Верховного Суду України у п.5 Постанови № 7 від 4 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» розяснив, що при неможливості поділу будинку, що є спільною власністю подружжя, в натурі і відсутності згоди подружжя про спосіб поділу спільного майна, суд з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей і заслуговуючих уваги інтересів одного з подружжя, забезпеченості житлом в іншому місці другого з них, може залишити будинок одному з подружжя і покласти на нього обов'язок компенсувати право на частку в будинку другого за рахунок іншого спільного майна або грішми. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка, посилаючись на неможливість поділу в натурі 3/8 часток спірного будинку з виділом відповідачеві належної йому частки, просила залишити їй 3/8 частки у рахунок її долі з компенсацією вартості частки відповідача за рахунок іншого майна, проти чого заперечував відповідач. Колегія суддів бере тут до уваги і те, що відповідно до приписів ст. 377 ЦК до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), а згідно до правил ч. 1 ст. 120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Крім того, враховуючи вартість розподіленого спільного майна та часток у спільному майні колегія суддів не вбачає підстав для присудження ОСОБА_1 автомобіля «Honda CR-V», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 із стягненням з нього на користь позивачки різниці вартості часток , адже відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо між подружжям не було досягнуто домовленості поділ проводиться в судовому порядку. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Головним значенням поділу майна, що є у спільній сумісній власності, є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (ч. З ст. 372 ЦК України). При поділі кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному майні. Якщо майно не може бути поділено між співвласниками у натурі пропорційно до розмірів їхніх часток, особа, яка отримала майно, вартість якого є меншою, ніж вартість частки у спільному майні, має право на компенсацію недоодержаного. Проте як було встановлено судом під час розгляду справи ОСОБА_2 заперечувала щодо щодо передачі спірного автомобіля у власність ОСОБА_1, не є згодною отримати компенсацію вартості вказаного автомобіля, наполягає на тому варіанті розподілу майна, що був застосований судом першої інстанції, судом виділено чоловіку транспортний засіб - а саме РЕUGEОТ PARTNER. Колегія суддів враховує тут і висновки, що містятся в ухвалі ВССУ в від 24 травня 2017 року по зазначеній справі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, отримали певною мірою свою оцінку під час касаційного перегляду справи в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року, на підтвердження доводів про необхідність збільшення частки у спірному будинку не надано належних та допустимих доказів, сама можливість їх надання на цей час відсутня. Що ж до інших доводів апеляційної скарги, то обовязок суду надавати обгрунтування своїх рішень на виконання приписів пункту першого статті 6 Конвенції не повинен сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент апеляційної скарг, адже межі цього обов'язку обумовлені характером рішення та специфікою правовідносин між сторонами по справі та конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, за таких обставин колегія суддів приходить до висновків про те, що у у межах наданої апеляційній інстанції компетенції є підстави для часткового скасування судового рішення у зазначеній вище частині із прийняттям нової постанови, якою слід оскаржуване рішення Сватівського районного суду Луганської області від 02 лютого 2016 року змінити, скасувавши у частині розподілу спільного майна подружжя та стягнення частки різниці у вартості майна та ухвалити в цій частині нове рішення, яким виділити ОСОБА_2 із спільного майна подружжя, визнавши за нею право особистої приватної власності на - 3/16 частки житлового будинку 64 по вул. К.Маркса в місті Луганську із господарськими спорудами та будівлями вартістю 231000,00 (двісті тридцять одна тисяча) грн..; - другий поверх прибудованого нежитлового приміщення 40 в будинку 6 по вулиці Кірова в місті Луганську площею 293,5 кв.м. вартістю 1 299 500, 00 (один мільйон двісті девяносто девять тисяч пятсот) грн.; - автомобіль РЕUGEОТ 308, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_2, вартістю 300 679,15 грн. (триста тисяч шістсот сімдесят девять грн. 15 коп.), - автомобіль НОNDА СR-V 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вартістю 336 668, 54 (триста тридцять шість тисяч шістсот шістдесят вісім грн. 54 коп.). Виділити ОСОБА_1 із спільного майна подружжя, визнавши за ним право особистої приватної власності на : - 3/16 частки житлового будинку 64 по вул. К.Маркса в місті Луганську із господарськими спорудами та будівлями вартістю 231000,00 (двісті тридцять одна тисяча) грн..; - нежитлове приміщення 39 в будинку 6 по вулиці Кірова в місті Луганську вартістю1 081 000,00 (один мільйон вісімдесят одна тисяча) грн.; - перший поверх прибудованого нежитлового приміщення 40 в будинку 6 по вулиці Кірова в місті Луганську площею 295,4 кв.м. вартістю 1 299 500, 00 (один мільйон двісті девяносто 1 девять тисяч пятсот) грн.; - автомобіль РЕUGEОТ PARTNER, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_4 вартістю 105 276,00 (сто пять тисяч двісті сімдесят шість) грн. При такому варіанту розподілу ОСОБА_2 буде виділено зі спільного майна подружжя майно вартістю 2167847 гривень, а ОСОБА_1 буде виділено майно вартістю 2716776 гривнь, тобто частки майна будуть співвідноситись одна до однієї як 44,38% до 55,62%, частки не будуть рівними із врахуванням інтересів дітей, що проживають із батьком, а отже є передбачені законом підстави для здійснення розподілу у нерівних частках без компенсації вартості нерівності цих часток.

З огляду на викладене вище та керуючись ст. 365-368, 374, 381- 384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 02 лютого 2016 року змінити, скасувавши у частині розподілу спільного майна подружжя та стягнення частки різниці у вартості майна та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

Виділити ОСОБА_2 із спільного майна подружжя, визнавши за нею право особистої приватної власності на :

- 3/16 частки житлового будинку 64 по вул. К.Маркса в місті Луганську із господарськими спорудами та будівлями вартістю 231000,00 (двісті тридцять одна тисяча) грн..;

- другий поверх прибудованого нежитлового приміщення 40 в будинку 6 по вулиці Кірова в місті Луганську площею 293,5 кв.м. вартістю 1 299 500, 00 (один мільйон двісті девяносто девять тисяч пятсот) грн.;

- автомобіль РЕUGEОТ 308, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_2, вартістю 300 679,15 грн. (триста тисяч шістсот сімдесят девять грн. 15 коп.),

- автомобіль НОNDА СR-V 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вартістю 336 668, 54 (триста тридцять шість тисяч шістсот шістдесят вісім грн. 54 коп.)

Виділити ОСОБА_1 із спільного майна подружжя, визнавши за ним право особистої приватної власності на :

- 3/16 частки житлового будинку 64 по вул. К.Маркса в місті Луганську із господарськими спорудами та будівлями вартістю 231000,00 (двісті тридцять одна тисяча) грн..;

- нежитлове приміщення 39 в будинку 6 по вулиці Кірова в місті Луганську вартістю1 081 000,00 (один мільйон вісімдесят одна тисяча) грн.;

- перший поверх прибудованого нежитлового приміщення 40 в будинку 6 по вулиці Кірова в місті Луганську площею 295,4 кв.м. вартістю 1 299 500, 00 (один мільйон двісті девяносто 1 девять тисяч пятсот) грн.;

- автомобіль РЕUGEОТ PARTNER, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_4 вартістю 105 276,00 (сто пять тисяч двісті сімдесят шість) грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

У іншій частині рішення Сватівського районного суду Луганської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

Постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту до Верховного суду шляхом подання касаційної скарги.

Повний текст постанови виготовлено 28.12.2018 року.

Головуючий ______________________Судді ________________________________