АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» липня 2018 року

м. Харків

справа № 638/12296/16-ц

провадження № 22ц/790/4264/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

заявник - Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області,

заінтересовані особи - ОСОБА_1, ОСОБА_2, представники заінтересованих осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 травня 2018 року в складі судді Грищенко І.О.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, заінтересовані особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області знаходиться виконавче провадження № 55055532 з виконання виконавчого листа № 638/12296/16-ц, виданого 26 жовтня 2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 486 470,48 грн. в рахунок стягнення суми позики, 293 431,95 грн. в рахунок стягнення процентів, 58 771,84 грн. в рахунок стягнення 3% річних.

Зазначив, що державним виконавцем 02 листопада 2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобовязано подати декларацію про доходи та майно, попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, копію якої отримано боржником 13 листопада 2017 року.

Вказав, що на сьогоднішній день рішення боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено.

Зазначив, що під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що у боржника відсутнє належне їй на праві власності майно.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржником ОСОБА_2 19 січня 2017 року та 23 січня 2017 року укладено договори відчуження належного їй нерухомого майна, а саме трикімнатної квартири та житлового будинку з надвірними будівлями.

Згідно відповіді електронної бази «НАІС ДДАІ» МВС України за боржником транспортних засобів не зареєстровано.

Згідно повідомлень ДФС України та ПФУ України офіційні джерела доходів відсутні.

Вказав, що 06 грудня 2017 року на адресу боржника надсилався виклик щодо явки до державного виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_2 на виклик не зявилася, про причини неявки не повідомила, хоча виклик отримано боржником 22 січня 2018 року.

Зазначив, що Державною прикордонною службою України повідомлено про те, що ОСОБА_2 неодноразово перетинала державний кордон України.

Вважав, що боржник ухиляється від виконання судового рішення та не вживає заходів щодо його виконання.

Просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання зобовязань, покладених на неї виконавчим листом № 638/12296/16-ц від 26 жовтня 2017 року, виданим Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 486 470,48 грн. в рахунок стягнення суми позики, 293 431,95 грн. в рахунок стягнення процентів, 58 771,84 грн. в рахунок стягнення 3% річних.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 травня 2018 року подання Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області задоволено, тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання зобовязань, покладених на неї виконавчим листом № 638/12296/16-ц від 26 жовтня 2017 року, виданим Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 486 470,48 грн. в рахунок стягнення суми позики, 293 431,95 грн. в рахунок стягнення процентів, 58 771,84 грн. в рахунок стягнення 3% річних.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні подання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що вона не отримувала та не розписувалась в жодній кореспонденції з виконавчої служби та навіть не знала про існування виконавчого провадження, тому не могла ухилятись від покладених на неї обовязків; що державним виконавцем не надано належних та допустимих доказів надсилання на її адресу постанови про відкриття виконавчого провадження, адже повідомлення про вручення поштового відправлення з підписом невідомої особи не може свідчити про те, що було направлено саме постанову про відкриття виконавчого провадження; що в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 157 підпис виконано не нею, а іншою особою; що державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а у разі зясування факту неодержання боржником такої копії він не вправі вчиняти виконавчі дії; що з 01 грудня 2017 року вона зареєстрована за іншою адресою, тому на момент направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження вона вже фактично не мешкала за адресою: м. Харків, провулок Аральський № 3; що, не знаючи про існування виконавчого провадження, вона в січні 2018 року почала добровільно виконувати рішення суду та перерахувала 500,00 грн. на користь стягувача; що посилання на її неодноразові перетини кордону України не є доказом її ухилення від виконання покладених на неї зобовязань.

17 липня 2018 року представник ОСОБА_1 надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав, що судове рішення є законним, а апеляційна скарга необгрунтованою. При цьому зазначив, що висновок суду ґрунтується на доказах, які стверджують її свідоме ухилення від виконання судового рішення.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що державним виконавцем доведено, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання судового рішення.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Європейський суд з прав людини у справі Гочев проти Болгарії (Gochev v Bulgaria від 26 листопада 2009 року) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: 1) має грунтуватися на законі; 2) переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині 3 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції; 3) знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто, бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення несплачених боргів слід памятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, означає з обєктивної сторони дію чи бездіяльність боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обовязків, у звязку з чим і здійснюється примусове виконання.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного Кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

При виконанні судових рішень порядок розгляду подання державного (приватного) виконавця про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України регулюється статтею 441 ЦПК України.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За змістом пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року із змінами виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Із змісту цього пункту вбачається, що ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення статті 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

В статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон, зокрема, якщо боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

При цьому сам факт наявності невиконаного рішення суду боржником не є відповідно до цього Закону підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обовязкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання судового рішення.

Таким чином, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04 жовтня 2017 року залишено без змін, по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 486 470,48 грн. в рахунок стягнення суми позики, 293 431,95 грн. в рахунок стягнення процентів, 58 771,84 грн. в рахунок стягнення 3% річних, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення набрало законної сили 04 жовтня 2017 року.

На виконання вказаного рішення суду 26 жовтня 2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 638/12296/16-ц.

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області від 02 листопада 2017 року відкрито виконавче провадження ВП № 55055532 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 486 470,48 грн. в рахунок стягнення суми позики, 293 431,95 грн. в рахунок стягнення процентів, 58 771,84 грн. в рахунок стягнення 3% річних. Зобовязано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Стягнуто з боржника виконавчий збір в розмірі 83 867,42 грн.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію вказаної постанови боржник ОСОБА_2 отримала 13 листопада 2017 року.

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області від 02 листопада 2017 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору у розмірі 922 541,69 грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 02 листопада 2017 року за № 102445251 квартира за адресою: АДРЕСА_1, що належала раніше ОСОБА_2, за договором купівлі-продажу від 19 січня 2017 року зареєстрована за ОСОБА_6 Житловий будинок за адресою: м. Харків, провулок Аральський № 3, що належав раніше ОСОБА_2, за договором купівлі-продажу від 23 січня 2017 року зареєстрований за ОСОБА_6, тобто під час ухвалення судового рішення та його виконання ОСОБА_2, знаючи про наявність свого боргового зобовязання, розпорядилася належним їй майном.

Згідно електронної бази «НАІС ДДАІ» МВС України за ОСОБА_2 транспортних засобів не зареєстровано.

06 грудня 2017 року на адресу ОСОБА_2, яка зазначена у виконавчому листі, державним виконавцем направлено виклик, який боржник отримала особисто 22 січня 2018 року.

Як вбачається з відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.64-40703/0/15-17 від 28 листопада 2017 року відповідно до пункту 23 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 25 червня 2007 року № 472, зареєстрованим у Мін`юсті 05 липня 2007 року за № 765/14032 та згідно наданого витягу з наявної у базі даних інформацією ОСОБА_2 з 29 грудня 2012 року по 15 грудня 2016 року перетинала державний кордон України.

Відповідно до відповіді Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями платник податків з таким податковим номером чи за серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб інформація щодо боржників фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

Як вбачається з відповіді Пенсійного фонду України про осіб боржників, які отримують пенсії інформацію не знайдено.

Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи інформацію не знайдено.

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області станом на 17 листопада 2017 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

23 лютого 2018 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області складено акт, яким встановлено, що виходом державного виконавця за адресою боржника, вказаного у виконавчому документі встановлено, що боржник ОСОБА_2 за адресою: м. Харків, провулок Аральський № 3 фактично не проживає, а лише зареєстрована. Вказаний будинок на праві власності належить іншій особі. Майно, яке належить боржнику та на яке може бути звернуто стягнення, не виявлено.

В Україні як правовій державі визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1 частина перша статті 8 Конституції України), який передбачає панування права в суспільстві і вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, завданням якого є, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року із змінами та доповненнями, зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавця про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно зявлятися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Матеріали справи,зокрема, повідомлення про вручення ОСОБА_2 поштових відправлень свідчать про обізнаність щодо розгляду справи № 638/12296/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики, а з 28 квітня 2017 року про існування рішення суду про стягнення з неї заборгованості, яке ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04 жовтня 2017 року залишено без змін. Судові рішення є чинними.

Посилання ОСОБА_2 на те, що вона не отримувала та не розписувалась в жодній кореспонденції з виконавчої служби та навіть не знала про існування виконавчого провадження, тому не могла ухилятись від покладених на неї обовязків; що державним виконавцем не надано належних та допустимих доказів надсилання на її адресу постанови про відкриття виконавчого провадження, адже повідомлення про вручення поштового відправлення з підписом невідомої особи не може свідчити про те, що направлено саме постанову про відкриття виконавчого провадження; що в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 157 підпис виконано не нею, а іншою особою є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи державним виконавцем надано достовірні відомості як про направлення на адресу боржника копії постанови про відкриття виконавчого провадження, так і про отримання боржником цієї постанови (а.с.5, 6). Клопотань щодо призначення судової почеркознавчої експертизи щодо того, що підпис виконано не ОСОБА_2, від учасників справи не надходило.

Твердження ОСОБА_2 щодо того, що державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а у разі зясування факту неодержання боржником такої копії він не вправі вчиняти виконавчі дії не ґрунтуються на вимогах закону, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Аналізуючи наведене та погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 належним чином повідомлена про початок примусового виконання судового рішення. На адресу, зазначену у виконавчому документі, ОСОБА_2 надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження.

Про зміну свого місця проживання ОСОБА_2 державного виконавця не повідомила.

Посилання ОСОБА_2 на те, що з 01 грудня 2017 року вона зареєстрована за іншою адресою, тому на момент направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження, вона вже фактично не мешкала за адресою: м. Харків, провулок Аральський № 3 є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Так, 26 жовтня 2017 року видано виконавчий лист, в якому зазначено місце проживання боржника за адресою: м. Харків, провулок Аральський № 3.

Постанову про відкриття виконавчого провадження прийнято 02 листопада 2017 року, яку ОСОБА_2 отримала 13 листопада 2017 року.

Знято ОСОБА_2 з реєстрації за цією адресою лише 01 грудня 2017 року, тобто вже після отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 наведене не спростував.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 знала про наявність боргових зобовязань, однак свідомо їх не виконує.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, правильно визначив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку щодо того, що ОСОБА_2 свідомо ухилялася від виконання судового рішення.

Ксерокопія квитанції від 31 січня 2018 року про направлення поштового переказу Коляді в сумі 500,00 грн. не є належним доказом того, що ОСОБА_2 в добровільному порядку виконує судове рішення, оскільки з цієї ксерокопії не вбачається, що вказані грошові кошти направлені на імя стягувача та не зазначено адресу отримувача.

Виходячи з наданих доказів свідомого невиконання ОСОБА_2 судового рішення, а також того, що розмір суми боргу є значним, того, що державний виконавець здійснив всі необхідні заходи примусового виконання судового рішення, суд першої інстанції правильно вказав, що зазначені докази підтверджують факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх боргових зобов'язань, що є підставою для задоволення подання.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зведені до посилання на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку, тому висновків суду вони не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

ОСОБА_7

Повний текст постанови складено 18 липня 2018 року.