Єдиний унікальний номер 725/5267/18
Номер провадження 2/725/858/18
20.12.2018 року. Першотравневий районний суд м.Чернівці
головуючої судді Вольської -Тонієвич О.В.,
при секретарі Григорчук Д.В.,
представника третьої особи ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (11.08.1974р.н., місце реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_3 (05.03.1974р.н., місце реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1), третя особа: Чернівецьке регіональне управління Держмолодьжитло (вул.Головна, 245 м.Чернівці) про визнання квартири та нежилого приміщення приватною власністю,-
Позивачка у жовтні 2018 року звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до ОСОБА_3М про визнання квартири та нежилого приміщення приватною власністю.
Посилалась на те, що між нею та відповідачем ОСОБА_3 17 вересня 2014 року укладено шлюб, який в подальшому рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 30 серпня 2017року було розірвано.
Ще задовго до укладення шлюбу, вона працювала у Чернівецькій міській раді, де перебувала на черзі на отримання житла, як одинока молода особа, що потребувала поліпшення житлових умов.
У звязку із цим, 29 грудня 2001 року між нею та Чернівецьким регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, правонаступником якого є Чернівецьке регіональне управління Держмолодьжитло, укладено кредитну угоду №49 на будівництва житла - квартири АДРЕСА_1 «В» в м.Чернівці. Відповідно до вказаної угоди, їй надано прямий адресний (цільовий) кредит у розмірі 31 491 грн.
В подальшому, як і до реєстрації шлюбу з відповідачем, так і після його реєстрації, вона регулярно за власні особисті кошти сплачувала кредит, а також витрати, повязані із будівництвом житла та його страхуванням.
12 березня 2009 року виконавчим комітетом Чернівецької міської ради їй видано свідоцтва про право власності на спірне майно, а саме квартиру та нежитлове приміщення.
Незважаючи на те, що вказане майно є її особистою приватною власністю, про що добре відомо відповідачу, останній претендує на зазначене житло та без її згоди оформив пільгу, як учасника бойових дій за оплату газопостачання та електроенергії.
Просила визнати квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 28,80кв.м. та нежиле приміщення номер ХІІ в будинку №275 «В» по вул.Головній в м.Чернівці, загальною площею 2,50 кв.м., її особистою приватною власністю.
Відшкодування витрат по сплаті судового збору просила вирішити відповідно до вимог чинного законодавства.
Під час розгляду справи позивачка ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Пояснила, що за весь час перебування у шлюбі відповідач жодного разу не проявив ініціативу по сплаті коштів для погашення кредиту за житло. Повертала заборгованість вона з власних грошей, які отримала після продажу старої квартири, що знаходилась у її власності.
Представник третьої особи Чернівецького регіонального управління Держмолодьжитло ОСОБА_2 не заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що з часу укладення договору кредиту, кошти на погашення кредиту вносила позивачка ОСОБА_1 Відповідач жодного разу не зявлявся та не цікавився виплатою коштів за кредитом.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи через публікацію оголошення про його виклик на сайті суду. Причину своєї неявки суду не повідомив.
Згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивачка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення.
Суд, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав:
Судом встановлено, що 17 вересня 2004 року між позивачкою ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, після реєстрації якого позивачка змінила своє дошлюбне прізвище з «Патраш» на «Іванович» (а.с.94).
Під час перебування сторін у шлюбі у них 07 січня 2007 року народилася дочка ОСОБА_5 (а.с.20).
Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 30 серпня 2017 року шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 розірвано.

12 березня 2009 року, за час перебування сторін у шлюбі, ОСОБА_1 видано Свідоцтва про право власності на спірне майно, а саме квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 28,80кв.м. та нежиле приміщення номер ХІІ в будинку №275В по вул.Головній в м.Чернівці, загальною площею 2,50кв.м. (а.с.9-12).

Частиною 3 ст.368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, а також пояснень позивачки у судовому засіданні, остання категорично заперечує будь-яке відношення відповідача до вказаного майна, тим паче, визнання цього майна спільною сумісною власністю подружжя.

Посилання позивачки з приводу того, що спірне нерухоме майно є її особистою приватною власністю підтверджуються наступним:

Так, відповідно до ст.24 Кодексу про шлюб та сім»ю України, що діяв на момент укладання позивачкою кредитного договору №49 від 29.12.2001р., майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Згідно ч.1 ст.61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Як розяснив Пленуму Верховного Суду України у своїй постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. (п.п.23,24).

Так, судом встановлено, що 27 грудня 2001 року між позивачкою ОСОБА_1 та Чернівецьким регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, правонаступником якого є Чернівецьке регіональне управління Держмолодьжитло, укладено кредитну угоду №49 на будівництво житла - квартири АДРЕСА_3, загальною площею 27,6 кв.м.

Згідно з Положенням про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сімям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла, затвердженого постановою КМУ «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сімям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла» від 29.05.2001р. №584, Фонд від імені Держави надає Позичальнику прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 31491 грн., терміном повернення тридцять років з дати укладання кредитної угоди (п.п.1.1) (а.с.15-19).

Варто зазначити, що вказане майно надано позивачці ОСОБА_1 в кредит, як одинокій молодій особі, яка потребує поліпшення житлових умов.

Як вбачається із розрахунку розміру кредиту, сум внесків позичальника та суми коштів на страхування в період будівництва (реконструкції) житла, який є додатком до кредитної угоди від 27 грудня 2001р. №49, фактична вартість квартири становить 33 501 грн. (а.с.19).

На виконання умов кредитної угоди, між ОСОБА_1 та АКБ «Правекс-Банк» було укладено договір №47 про відкриття та обслуговування рахунку фізичної особи-позичальника Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву при Державному Комітеті України у справах сім»ї та молоді та відкрито рахунок №2902685 на зарахування грошових коштів, які надходять на погашення кредиту, відсотків за ним, та інші кошти, які стосуються обслуговування кредиту (а.с.62-64).

Із матеріалів справи вбачається, що позивачкою ОСОБА_1 було внесено на рахунок банку-агента кошти попереднього та остаточного внеску, що підтверджується касовими ордерами №101 від 27.12.2001р. та №2 від 05.07.2004р.

Також позивачкою понесено й додаткові витрати на будівництво.

Так, на виконання умов угоди №1 від 26.04.2004р., укладеної між ТОВ «Рембудсервіс - Інвест» та позивачкою про встановлення метало-пластикових вікон, балконних дверей та балконних рам останньою було сплачено 4300грн. та 900грн. за підвальне приміщення (а.с.71). А також 14.07.2004р. було внесено забудовнику 600грн., 30.04.2004р. внесено 3150грн. та 13.07.2004р. внесено 950грн.

Отже, аналізуючи вказане, слід зазначити, що ОСОБА_1 добросовісно виконувала умови кредитного договору та оплачувала всі необхідні витрати на будівництво житла, однак, у звязку із довготривалими судовими процесами забудовника «Рембудсервіс-Інвест» з Чернівецькою міською радою щодо питань оренди земельної ділянки, житловий будинок №275В по вул.Головній м.Чернівці не був введений в експлуатацію за планом - в 2004р.

Відповідно до постанови КМУ від 29 травня 2001 року «Про порядок надання пільгових довготривалих кредитів молодим сім»ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла» передбачено, що свідоцтво про право власності видається на збудоване житло відповідно до кредитної угоди.

Підпунктом 4.2.1 Кредитної угоди №49 передбачено, що після введення житла в експлуатацію разом з Фондом за власний рахунок оформити свідоцтво про право власності на збудоване (реконструйоване) житло.

Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №165/5 від 10 березня 2009р. ОСОБА_1 надано дозвіл на оформлення квартири в будинку №275В по вул.Головній в м.Чернівці, загальною площею 28,80 та нежитлове приміщення, загальною площею 2,50 кв.м. (а.с.21-24).

Оскільки для видачі свідоцтва про право власності на житло, обовязковою умовою, відповідно до умов кредитного договору є укладання договору застави житла, 17.04.2009р. між ОСОБА_1 та Чернівецьким регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_4. Згідно вказаного договору остаточну вартість квартири було визначено в сумі 35 491 грн. (а.с.86-88).

У звязку із дотриманням позивачкою ОСОБА_1 всіх необхідних процедур, визначених кредитною угодою №49 від 27.12.2001р., Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 12.03.2009р. позивачці видано свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майно, які в подальшому зареєстровані в ЧКОБТІ (а.с.89-92).

При цьому з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, під час перебування в шлюбі з відповідачем було сплачено кошти на погашення кредиту за нерухоме майно, а також понесені інші витрати щодо утримання майна, зокрема укладено договір страхування майна №004/009-24105 від 06.05.2009р., який постійно проланговується на період дії кредитної угоди (а.с.40-44, а.с.97-128).

Варто зазначити, що всіх вказаних документах анкетні дані платника зазначені, як «Іванович Леся Євгенівна».

Крім того, як було встановлено судом, на погашення кредиту позивачка сплачувала кошти, які вона отримала в 2008 році від відчуження належного їй на праві власності майна - квартири АДРЕСА_5 (а.с.47).

Як визначено законом, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Оскільки відповідач ОСОБА_3 для розгляду справи не зявився та жодних доказів на спростування позовних вимог не надав, суд виходить із наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що спірне майно набуте позивачкою ще задовго до реєстрації шлюбу з відповідачем та воно (житло) не отримувалося на потреби сім»ї, суд вважає доведеним факт належності квартири №10 та нежилого приміщення номер ХІІ по вул.Головній, 275В в м.Чернівці на праві приватної власності ОСОБА_1

Згідно вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У звязку із цим, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, понесені останньою у звязку із зверненням до суду з даним позовом.

Керуючись ст.ст.16,368 ЦК України, ст.61 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 (11.08.1974р.н., місце реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) квартиру №10, яка знаходиться в будинку №275В по вул.Головній в м.Чернівці, загальною площею 28,80кв.м.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 (11.08.1974р.н., місце реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) нежиле приміщення номер ХІІ в будинку №275В по вул.Головній в м.Чернівці, загальною площею 2,50кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 (05.03.1974р.н., місце реєстрації та останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на корить ОСОБА_1 (11.08.1974р.н., місце реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) судові витрати за подання позовної заяви до суду в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено 20 грудня 2018 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. В. Вольська-Тонієвич