Номер провадження: 22-ц/785/4724/18
Номер справи місцевого суду: 501/1992/15-ц
Головуючий у першій інстанції Ледньова Т. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 вересня 2015 року в цивільний справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

29 квітня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось доІллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2, в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання права право власності за позивачем та визнати за ПАТ «Укрсоцбанк» право власності на вказану квартиру. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 01 листопада 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №661/Ф03.9/259, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 787400 грн. на строк до АДРЕСА_5 рокузі сплатою відсотків за користування кредитом - 14 % річних. В забезпечення виконання прийнятих зобов'язань між банком і ОСОБА_2 01.11.2007 р. укладено договір іпотеки за № 15166, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, житловою площею 44, кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; 01.11.2007 р. укладено договір про внесення змін до іпотечного договору. Однак відповідач належним чином свої зобов'язання не виконує, в зв'язку з чим станом на 06.04.2015 р. виникла заборгованість по поверненню кредиту за кредитним договором № 661/Ф03.9/259 від 01.11.2007 р., яка складає 1109797,27 грн (а.с.2-6).

Заочним рішеннямІллічівського міського суду Одеської області від 21 вересня 2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на предмет іпотеки задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 661/Ф03.9/259 від 01.11.2007 р. в розмірі 1109797,27 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом визнання права власності за ПАТ «Укрсоцбанк». Визнано за ПАТ «Укрсоцбанк» право власності на вказану квартиру (а.с.47-50).

16 січня 2018 року ОСОБА_2 подав заяву про перегляд заочного рішення від 21 вересня 2015 року, в якій зазначив, що в судове засідання, в якому винесено заочне рішення, він не прибув, оскільки не був сповіщений про розгляд справи. За адресою, на яку суд направляв судові повістки, а саме: АДРЕСА_6, він не зареєстрований та хто отримав повістку йому не відомо. Окрім того, заявник зазначав, що позивач надав суду невірні розрахунки суми заборгованості за кредитним договором №661/Ф03.9/259 від 01.11.2007р. та допустимим доказом наявності у відповідача заборгованості є висновок судово-економічної експертизи. У зв'язку з вказаним у заяві просив суд першої інстанції поновити йому строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, скасувати вказане заочне рішення та призначити справу до розгляду в загальному порядку (а.с.69-75).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 13 березня 2018 року поновлено ОСОБА_2 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 вересня 2015р. Вказану заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення по цивільній справі залишено без задоволення (а.с.158-160).

11 квітня 2018 року ОСОБА_2 через канцелярію суду першої інстанції подав апеляційну скаргу на заочнерішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 вересня 2015 року. Зокрема, апелянт вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому, як вказує апелянт, суд першої інстанції неповно з'ясував всі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Тому апелянт просить скасувати вказане заочне рішення та постановити нове, яким позивачу відмовити у повному обсязі у зв'язку з тим, що позивач не реалізував способи позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому позивач має лише право звернення з позовом про звернення стягнення, а не з позовом про визнання прав власності на нерухоме майно. Крім того, в матеріалах справи, як зазначає апелянт відсутні докази того, що діями або бездіяльністю відповідач унеможливлює чи перешкоджає позивачу реалізовувати право на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Водночас, у зв'язку з необізнаністю про постановлення заочного рішення суду відповідач продовжував сплачувати суми погашення заборгованості за вказаним кредитним договором від 01 листопада 2007 року, а також при розрахунку суми заборгованості під час постановлення заочного рішення були зараховані не всі платежі погашення, зроблені відповідачем ( а.с. 164-169).

Відзив чи заперечення на апеляційну скаргу до суду не подавались.

Сторони всудове засідання не з'явились. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином (а.с. 188,189). Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦКП України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» свої зобов'язання за кредитним договором № 661/Ф03.9/259 від 01.11.2007 року виконав, однак відповідач належним чином свої зобов'язання не виконав, в зв'язку з чим станом на 06.04.2015 року виникла заборгованість по поверненню кредиту, тому суд першої інстанції вирішив задовольнити позовні вимоги та звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання на нього права власності за Банком.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити таке.

З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 661/Ф03.9/259, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 787400 грн на придбання квартири АДРЕСА_1 на строк до 31.10.2022 року зі сплатою 14% відсотків річних за користування кредитом (а.с. 13-15).

Крім того, 01.11.2007 року в якості забезпечення виконання кредитного зобов'язання між АКБ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки за № 15166, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно вартістю 954800 грн, а саме: трикімнатну квартиру, житловою площею 44, кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16-17). Також 01.11.2007 року був укладений договір про внесення змін до іпотечного договору (а.с. 18-19).

Разом з позовною заявою ПАТ «Укрсоцбанк» надав до суду копію заяви про видачу готівки № 002 від 01.11.2007 року на суму 787 400 грн, з підписом отримувача ОСОБА_2 (а.с. 19).

Так, оскільки виник спір щодо неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором № 661/Ф03.9/259 від 01.11.2007 року. ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АКБ «Укрсоцбанк») звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, яке є предмет договору іпотеки від 01.11.2007 року (а.с.2-6).

Пунктом 4.1. договору іпотеки від 01.11.2007 року (№ 15166) в разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За п. 4.2 договору у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 4.5. іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних засобів: на підставі рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому ст. 6 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (а.с. 17).

Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 вказаного Закону у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частина перша статті 38 Закону України «Про іпотеку» встановлює право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві як на підставі рішенні суду, так і на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі). Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки за рішенням суду або на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чизастереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки за рішенням суду. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» врегульовано порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду та передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, позивач відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» має можливість звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно в договорі. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем. Дана позиція висловлена Верховним судом України в справах № 6-1851цс15, № 6-2967цс16, а також Верховним Судом в постановах від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс 18), від 29.05.2018 року в справі № 369/238/15-ц (провадження № 14-117цс18)..

Таким чином, оскільки в контексті встановлених обставин справи позивачем було неправильно обрано спосіб захисту своїх прав, так як законом не передбачено звернення до суду з позовом про визнання права власності на предмет іпотеки, враховуючипрактику Верховного суду України та новоствореного Верховного суду, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк».

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 вересня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Постанова Апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

13.07.2018 року м. Одеса