Справа № 357/3062/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

10 липня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись до суду з даним позовом 27.03.2018 року мотивуючи тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 являються власниками квартири АДРЕСА_1. За вказаною адресою зареєстровані та проживають: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матірю ОСОБА_2. Відповідачі у справі ОСОБА_4, батько ОСОБА_3 та колишній чоловік ОСОБА_2, та ОСОБА_5, сестра позивача ОСОБА_1 та дочка позивача ОСОБА_2, у вказаній квартирі не проживають з березня 2014 року, вони забрали свої особисті речі, залишили ключі від квартири, витрати по утриманню житла не несуть, в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знімаються, оскільки невідомо їх фактичне місце проживання, що створює суттєві перешкоди для здійснення власниками квартири прав щодо розпорядження власністю на свій розсуд. Тому, просили в судовому порядку визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачі позов підтримали та просили задовольнити вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідачі в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не подали.

На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку позивачів, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Суд, заслухавши учасників справи, покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 являються власниками квартири АДРЕСА_1, що підтверджено договором купівлі продажу квартири від 20.04.2002 року, посвідченого державним нотаріусам Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованого в реєстрі № 2-2287, та зареєстрованого 23.04.2002 року в Білоцерківському МБТІ за реєстровим № 11181 ( а.с. 5).

З довідки про місце проживання від 26.03.2018 року за № 1745, виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради ( а.с. 6), вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2 з 24.04.2004 року, ОСОБА_5 з 24.04.2002 року, ОСОБА_4 з 24.04.2002 року, ОСОБА_3 з 24.04.2004 року та ОСОБА_1 з 24.04.2002 року.

Також, судом встановлено, що відповідачі у справі були зареєстровані у вказаному житловому приміщенні, як члени сімї власників квартири. Так, ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 з 12.10.1999 року та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, яке набрало законної сили 28.01.2005 року, шлюб між ними було розірвано, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 15, 16), а ОСОБА_5 являється дочкою ОСОБА_2 та сестрою ОСОБА_1, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 7,9,17-21, 42).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідачі у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані, однак не проживають у вказаному житловому приміщенні з весни 2014 року, їх особистих речей в квартирі немає, участі в оплаті за комунальні послуги не приймають, житлом не цікавляться, що підтверджено актом № 605 від 12.02.2016 року, який складено в присутності свідків, сусідів позивачів та посвідчений ЖЕК № 7 ( а.с. 22), актом № 101 від 08.06.2018 року, який складений в присутності сусідів та посвідчений ЖЕК № 7 ( а.с. 41) та показами свідків.

Відповідачі заперечень проти позову з належними та допустимими доказами, в тому числі щодо поважності причин не проживання у спірному житловому приміщенні не подали.

Таким чином, враховуючи, що відповідачі більше одного року без поважних причин не користуються вказаним житловим приміщення, належних та безспірних доказів того, що їм чинилися перешкоди у користуванні цим житлом до суду не надано, факт їх реєстрації перешкоджає власникам квартири вільно користуватись та розпоряджатись належним їм майном, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, втратили право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, прийняте рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору, який позивачі сплатили при подачі позову до суду, однак заявили клопотання про залишення судових витрат за ними.

Керуючись ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.ст. 15, 29, 319,391,402 ЦК України, ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» , ст. 4, 12, 76 81, 223, 258, 259, 264 265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

СуддяОСОБА_8