Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3065/17
Провадження № 2/553/281/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.12.2018м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді: Новака Ю.Д.,

за участю секретаря: Каленіченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 06.02.2015 року на вулицях Половка-В.Тирнівська м.Полтави сталася дорожньо - транспортна подія. Її учасниками були ОСОБА_3 на автомобілі «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на автомобілі ВАЗ-217230, державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є ПАТ «Полтавагаз». Внаслідок цього зіткнення автомобіль належний ОСОБА_4 зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Ленінського районного суду м.Полтави у справі № 553/605/15-ц від 05.03.2015 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

ОСОБА_4 звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави із позовною заявою про стягнення із ПАТ «Полтавагаз» суми завданої шкоди у результаті ДТП у розмірі 118176,23 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави №554/4758/15-ц від 12.06.2017 р. стягнуто з ПАТ «Полтавагаз» на користь ОСОБА_4 суму завданої шкоди у розмірі 118176,23 грн. та 1181,76 судового збору.

ОСОБА_4 виконавчий лист на виконання вищевказаного рішення предявлено до виконання у Шевченківський ВДВС м. Полтави.

На виконання даного рішення та постанов Шевченківського ВДВС м. Полтави №54539338 від 19.08.2017 р. та № 54539450 від 19.08.2017 р. ПАТ «Полтавагаз» було сплачено 118176,23 грн. завданої шкоди, 1181,76 грн. судового збору, 11897,62 грн. виконавчого збору та 198,18 витрат на проведення виконавчих дій, а всього 131453,79 грн.

08.11.2017 р. з боку ПАТ «Страхова група Ю.Бі.АЙ-КООП», яка є страховиком ПАТ «Полтавагаз» було сплачене страхове відшкодування по вищевказаному ДТП у сумі 49500,00 грн. на підставі договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 405-090/14/ПЛ від 22.12.2014 р.

На час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 працював водієм авто-транспортної служби ПАТ «Полтавагаз», що підтверджується наказом ПАТ «Полтавагаз» про прийняття на роботу №28-к від 15.01.2008 р.

18.07.2013 р. наказом голови правління ПАТ «Полтавагаз» №369-К ОСОБА_1 переведено на посаду водія автомобіля НОМЕР_3.

17.10.2016 р. наказом голови правління ПАТ «Полтавагаз» №293-К із ОСОБА_1 за його власним бажанням припинено трудовий договір.

Крім того, у відповіді на відзив ПАТ «Полтавагаз» зазначено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди (06.02.2015 р. о 16 год. 50 хв.) відповідач ОСОБА_1 не виконував трудових обовязків, робочий день ОСОБА_1 06.02.2015р. року закінчився о 16 год. 00 хв.

З посиланням на норми 1191 ЦК України та 130 КЗпП України позивач просив стягнути в порядку регресу з ОСОБА_1 на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» грошові кошти в сумі 81953,79 грн. та судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Представник позивача ПАТ «Полтавагаз» в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити посилаючись на норми ст.1191 ЦК України та ст.130 КЗпП України, та зазначив, що на час вчинення ДТП ОСОБА_1 не виконував трудові обовязки, а тому грошові кошти з нього необхідно стягнути в порядку регресу.

Відповідач ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечував, надав суду пояснення, що на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з ПАТ «Полтавагаз», робочий день у нього ненормований, що, зокрема, підтверджується і розрахунковим листком за лютий 2015 року ( а.с. 76) де наявна доплата, на час вчинення ДТП він виконував робочі завдання, а тому вважає, що в задоволенні позову ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» про стягнення з нього в порядку регресу грошових коштів в сумі 81953,79 грн. необхідно відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю та стягнути з нього, в рахунок завданих ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» суму середнього місячного заробітку, що передбачено ч. 1 ст. 132 КЗпП України.

Представник відповідача ОСОБА_5 просив в задоволенні позову ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» про стягнення з ОСОБА_1 в порядку регресу грошових коштів в сумі 81953,79 грн. відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю і стягнути з ОСОБА_1, в рахунок завданих ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» суму середнього місячного заробітку останнього, що передбачено ч. 1 ст. 132 КЗпП України, оскільки посада водія, яку займав ОСОБА_1 не міститься у Переліку Посад і робіт, згідно з яким підприємством можуть укладатися договори про повну матеріальну відповідальність.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував з ПАТ «Полтавагаз» у трудових відносинах з 15.01.2008 року по 17.10.2016 року, що підтверджується наказом ПАТ «Полтавагаз» про прийняття на роботу №28-к від 15.01.2008 р., наказом голови правління ПАТ «Полтавагаз» №369-К, наказом голови правління ПАТ «Полтавагаз» №293-К.

06.02.2015 року на вулицях Половка-В.Тирнівська м.Полтави сталася дорожньо- транспортна подія. Її учасниками були ОСОБА_3 на автомобілі «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на автомобілі ВАЗ-217230, державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є ПАТ «Полтавагаз». Внаслідок цього зіткнення, автомобіль належний ОСОБА_4 зазнав механічних пошкоджень. Вина відповідача у скоєнні даної ДТП підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Полтави у справі № 553/605/15-ц від 05.03.2015 року відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Вказана постанова набула чинності.

Під час вчинення ДТП ОСОБА_1 перебував на роботі та виконував трудові обовязки, що підтверджується копією шляхового листа від 06.02.2018 року, згідно якого автомобіль НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_1 о 7.29 год. виїхав з гаражу та повернувся о 19.30 годині, а тому твердження позивача про те, що ОСОБА_1 вчинив ДТП не під час виконання службових обовязків є безпідставними.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави №554/4758/15-ц від 12.06.2017 р. стягнуто з ПАТ «Полтавагаз» на користь ОСОБА_4 суму завданої шкоди у розмірі 118176,23 грн. та 1181,76 судового збору. В рішенні суду зазначено, що на момент вчинення ДТП ОСОБА_1 був працівником ПАТ «Полтавагаз».

На виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави та постанов Шевченківського ВДВС м. Полтави №54539338 від 19.08.2017 р. та № 54539450 від 19.08.2017 р. ПАТ «Полтавагаз» було сплачено 118176,23 грн. завданої шкоди, 1181,76 грн. судового збору, 11897,62 грн. виконавчого збору та 198,18 витрат на проведення виконавчих дій, а всього 131453,79 грн.

08.11.2017 р. з боку ПАТ «Страхова група Ю.Бі.АЙ-КООП», яка є страховиком ПАТ «Полтавагаз» було сплачене страхове відшкодування по вищевказаному ДТП у сумі 49500,00 грн. на підставі договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 405-090/14/ПЛ від 22.12.2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно із ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

За змістом ч.1 ст.3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до ч. 1 ст.9 ЦК України положення цього кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Вказані правові позиції містяться в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року N 6-1654цс15.

Нормою ч. 1 ст. 1191 ЦК України дійсно передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, проте, як вже зазначалось, ОСОБА_1 на час події ДТП 06.02.2015 року, у результаті якої було завдано матеріальної шкоди, перебував із позивачем у трудових відносинах, що підтверджується, зокрема, і копією розрахункового листка де проведена доплата за ненормований робочий час (а.с. 76), з огляду на що, застосуванню підлягає спеціальна норма КЗпП України.

Так, статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Випадки повної матеріальної відповідальності регламентовані ст. 134 КЗпП України. Зокрема, п.1 ч.1 ст. 134 КЗпП України передбачена можливість покладення на відповідача (працівника) повної матеріальної відповідальності за завдану шкоду у випадку укладення між працівником і підприємством письмового договору про повну матеріальну відповідальність.

В ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» ОСОБА_1 працював на посаді водія і договору про повну матеріальну відповідальність не укладав та не підписував.

Крім того, посада водія, яку обіймав відповідач, не міститься у Переліку посад і робіт, займаних або виконуваних працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатись письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення чи використання в процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. № 447/24 (чинного на території України згідно з постановою Верховної ОСОБА_4 України від 12.09.1991 р. № 1545-XII). Вищезазначений перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Доказів існування інших обставин, які б на підставі положень ст. 134 КЗпП України давали підстави для висновку про можливість покладення на відповідача (працівника) повної матеріальної відповідальності за завдану шкоду, позивач суду не надав.

Згідно з розясненнями викладеними у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.92 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст.135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Як роз'яснено у пункті 4 постанови вищевказаного Пленуму ВСУ при матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

Відповідачем, разом з запереченнями на відповідь на відзив надано докази того, що ним не укладався договір про повну матеріальну відповідальність, а також того, що ОСОБА_1 працював в ПАТ «Полтавагаз» за графіком ненормованого робочого дня: відповідь ПАТ «Полтавагаз» від 24.01.2018 року, де зазначено, що із ОСОБА_1 договір про повну матеріальну відповідальність не укладався, шляховий лист за 06.02.2015 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 на автомобілі НОМЕР_5, виїхав з гаражу о 07 год. 29 хв., заїхав до гаражу о 19 год. 30 хв.

З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним: 1181,76 грн. судового збору, 11897,62 грн. виконавчого збору та 198,18 грн. витрат на проведення виконавчих дій, а всього 13277,56 грн. суд зазначає, що дані витрати понесені ПАТ «Полтавагаз» в звязку з несвоєчасною виплатою грошових коштів ОСОБА_4, автомобіль якого було пошкоджено під час ДТП 06.02.2015 року за участю автомобіля належного ПАТ «Полтавагаз». Це підтверджується рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 12.06.2017 року, яке набрало чинності 21.06.2017 року, постановами про відкриття виконавчого провадження ВП №54539338 від 19.08.2017 року та ВП № 54539450 від 19.08.2018 року, платіжними дорученнями №4510 від 07.09.2017 р., № 4509 від 07.09.2017 р., № 5109 від 06.10.2017 р., № 5108 від 06.10.2017 р.

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що судові витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України та не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватись як збитки.

Вказані висновки суду узгоджуються із правовими позиціями які зазначені також в постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 21.12.2016 року у справі № 6-2267цс16.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_1, як відповідач повинен нести матеріальну відповідальність у межах середнього місячного заробітку, що передбачено ч. 1 ст. 132 КЗпП України.

Відповідно до довідки №28 від 22.01.2018 року виданої ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_6 становить 3680,58 грн.

На підставі викладеного суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути шкоду, завдану відповідачем, як працівником при виконанні своїх трудових обов'язків, та відшкодовану позивачем, як роботодавцем, у розмірі середньомісячної заробітної плати відповідача, яка в даному випадку становить 3680,58 грн.

З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ПАТ «Полтавагаз» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 1600 грн., що підтверджено наданим позивачем платіжним дорученням. Позовні вимоги ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» задоволені на 4,49%, отже з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 71,84 грн.

На підставі викладеного та керуючись п.п. 4, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.92 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», ч.1 ст.3, 132 КЗпП України, ч.1 ст.1, ч. 1 ст.9, ч. 1 ст.1191 ЦК України, ст. 12, 19, 42, 81, 89, 141, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» (36020, м. Полтава, вул. В. Козака, 2А, п/р 45 в філії - Полтавське облуправління ПАТ «Державний ощадний банк України», код банку 331467, код ЕДРПОУ 03351912) 3680,58 грн. (три тисячі шістсот вісімдесят грн. пятдесят вісім коп.) у відшкодування шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» (36020, м. Полтава, вул. В.Козака, 2А, п/р 45 в філії - Полтавське облуправління ПАТ «Державний ощадний банк України», код банку 331467, код ЕДРПОУ 03351912) судовий збір в розмірі 71,84 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 26.12.2018 року.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_6