23.07.2018 Справа № 696/519/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року Кам»янський районний суд Черкаської області у складі:головуючого судді - Шкреби В.В., при секретарі - Ткачук Т.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кам»янка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лузанівської сільської ради Камянського району Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

встановив:

ОСОБА_1 через свого представника звернувся у суд з позовом до Лузанвської сільської ради Камянського району Черкаської області, в якому ставить вимогу про визнання права на земельну частку(пай) в порядку спадкування за законом .Свій позов мотивує тим , що 23 грудня 1997 року померла його тітка ОСОБА_2, яка при житті 30.06.1995 року заповіла позивачу ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який у встановленому законом порядку, після смерті тітки прийняв позивач по справі у спадщину, та документально оформив свої спадкові права на нього.Окрім іншого спадкового майна, яке не увійшло до маси спадкового майна за заповітом, залишається неуспадкованим право на земельну частку(пай), колективній власності агрофірми Лузанівка с.Лузанівка Камянського району Черкаської області, на яку при житті набула права ОСОБА_2.

Позивач є єдиним спадкоємцем як по заповіту так і по закону пятої черги в редакції ЦК України 2004 року. Перепоною у оформленні спадкових прав, після померлої на земельну частку(пай), є відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину по закону, оскільки як зазначено у постанові нотаріуса, позивач не входить в коло спадкоємців по закону, визначених чинним на час відкриття спадщини законодавством.

Саме через вказану обставину, позивач звернувся до суду та просить визнати за ним право на земельну частку(пай) після смерті його тітки, оскільки вважає себе таким, який набув право як спадкоємець пятої черги на частину неуспадкованого майна після смерті своєї тітки ОСОБА_2. В судове засідання позивач та його представник за дорученням ОСОБА_3 не зявились, від представника позивача надійшла заява в якій він просить розгляд справи провести без сторони позивача , позовні вимоги підтримує . Представник Лузанівської сільської ради в судове засідання не зявився , однак в матеріалах справи є заява за підписом сільського голови , в якій він просить суд справу розглянути без участі їхнього представника, позовні вимоги визнають. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності сторін, без здійснення технічної фіксації. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову . Дослідивши письмові матеріали справи , всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини ,на яких грунтуються позовні вимоги , обєктивно оцінивши докази , які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті , суд дійшов до висновку , що цивільний позов підлягає задоволенню .

Так згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності .

Частиною 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.У ч.3 ст.5 ЦК України зазначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Так статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах , що не заборонені законом .Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом Згідно з п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права . Так, м атеріалами справи встановлено, що 23 грудня 1997 року померла тітка позивача ОСОБА_2 Дмитрівна.Дане підтверджується свідоцтвом про її смерть, серії І-СР № 072848, від 24.12.1997 року, актовий запис про смерть № 267(а.с.4). Споріднення позивача з померлою, як племінника та рідної тітки підтверджене матеріалами справи, а саме постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданої державним нотаріусом Камянської державної нотаріальної контори ( а.с.10). За життя 30.06.1995 року, ОСОБА_2 заповіла племіннику(позивачу по справі) належну їй на праві власності ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який позивач після смерті своєї тітки нотаріально оформив та отримав на нього свідоцтво про право на спадщину. Вказана обставина підтверджена копією свідоцтва про прово на спадщину за заповітом, оформленого державним нотаріусом Камянської державної нотаріальної контори на імя позивача по справі від 18.09.1998 року (а.с.6). Окрім успадкованого майна по заповіту після померлої залишається нерозприділене заповітом та неуспадкованим й інше майно, яке входить до спадкової маси.Зокрема залишається неуспадковане право на земельну частку(пай), яке правомірно за життя набула ОСОБА_2 в колективній власності агрофірми Лузанівка с.Лузанівка Камянського району Черкаської області. Підтвердженням того є копія сертифікату на земельну частку(пай), серія ЧР 0244794, з якого вбачається, що ОСОБА_2 на підставі рішення Камянської районної державної адміністратиції від 17.06.1997 року № 163 набула права на земельну частку(пай), розміром 3,07 в умовних кадастрових гектара (а.с.7). З довідки відділу у Камянському районі Черкаської області Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 22.03.2018 року № 97-23-0.260-333/164-18 вбачається, що згідно розпорядження райдержадміністрації № 410 від 08.12.2003 року, остаточний розмір земельної частки(паю) на адмінтериторії Лузанівської сільської ради становить 2.88 кадастрових гектари, та проіндексована грошова оцінка, станом на 01.01.2018 року складає 121067,07 грн.(а.с.8). З довідки № 780 від 12.06.2007 року, виданої Камянським районним відділом земельних ресурсів вбачається, що право на земельну частку(пай) агрофірми Лузанівка згідно сертифікату ЧР № 0244794, розміром 2,88 кадастрових гектарів не оформлено державним актом на право власності на землю(а.с.9).

Оскільки частина спадщини після смерті ОСОБА_2, яка складається з права на земельну частку(пай) відкрилась 23.12.1997 року (ч.2 ст.1220 ЦК України) та до цього часу залишається не успадкованою, позивач як спадкоємець пятої черги ( ч.1 ст.1265 ЦК України ) з метою успадкувати спадкове майно після смерті тітки звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) йому було відмовлено. Причина відмови, як зазначає державний нотаріус Камянської державної нотаріальної контори у своїй постанові, є те, що позивач не входить в коло спадкоємців по закону, визначених чинним на час відкриття спадщини законодавством.Копія постанови нотаріуса знаходиться у матеріалах справи (а.с.10). Спадкуванням є перехід прав та обовязків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців ст.1216 ЦК України. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ч.1 ст.1268 ЦК України.Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням-ч.2 ст.1268 ЦК України. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини- ч.5 ст.1268 ЦК України, та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Позивач в своїй позовній заяві просить суд визнати право власності на земельну частку(пай). Водночас при розгляді питання стосовно визначення документів, якими посвідчується речові права на земельні ділянки, поряд із законодавством з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно слід керуватися положеннями спеціального законодавства у сфері земельних відносин. Так, частиною першою статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі-ЗК) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.Підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки, як і прав на інші, обєкти нерухомого майна, розташовані на них, є передбачені законом юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами. Як вбачається із документів, які знаходяться в матеріалах даної цивільної справи, спадкодавець ОСОБА_2, згідно рішення Камянської РДА від 17.06.1997 року № 163, на підставі сертифікату про право на земельну частку(пай) набула права на земельну частку(пай), площею 3,07 в умовних кадастрових гактарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на адмінтериторії Лузанівської сільської ради. Також те, що документ, який підтверджував би право власності на землю, а саме Державного акта на право приватної власності на землю за життя ОСОБА_2 не отримувала. Відповідно до ч.1 ст.79 ЗК України земельна ділянка- це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Земельний кодекс УРСР від 18.12.1990 р.№ 561-ХІІ, який набрав законної сили 15.03.1991 року не передбачав можливості передачі земельних ділянок у приватну власність як фізичним так і юридичним особам.Початком виникнення такого права(права власності на землю), був узгоджений Законом України Про форми власності на землю від 30.01.1992 року, в якому і було запроваджено в Україні поряд з державною-колективну і приватну форми власності на землю.

Єдиним документом, який посвідчував право власності в Україні на землю , який діяв в період виникнення відповідних правовідносин( відкриття складу спадщини) відповідно до ст.23 Закону України Про внсення змін і доповнень до Земельного кодексу Української РСР від 13.03.1992 року №2196-ХІІ був державний акт на право власності або на право користування земельною ділянкою.Те саме було передбачено і в ст.126 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ, який набрав чинності з 01.01.2002 року. Тобто право власності на землю на час відкриття спадщини після померлої ОСОБА_2 посвідчувалось відповідно до діючого на той час законодавства України державним актом на право власності на землю.

Таким чином, з урахуваням вищезазначених норм закону можна зробити висновок, що ОСОБА_2 на час своєї смерті 23.12.1997 року набула майнового права а не права власності на отримання земельної ділянки.

Відповідно до п.16 п.17 розділу Х Перехідних Положень Земельного кодексу України, громадянам власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі(на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку(пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки(паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікат на право на земельну частку(пай) є дійсним до виділення власникам земельних частком (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю або витягу про реєстрацію речового права та реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі .

Отже, земельна частка(пай)- це оцінена в грошовому виразі та визначена в умовних кадастрових гектарах частина переданих у колективну власність земель колективного сільськогосподарського підприємства(кооперативу, товариства яка визначає рівновелику долю участі члена підприємства в земельному пайовому фонді господарства і може бути в установленому чинним законодавством порядку витребувана в натурі( на місцевості) у самостійну земельну ділянку.

Така частка, є обєктом цивільних правовідносин, так як відповідно до ст.177 ЦК України обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. А згідно із ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки.Стаття 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухомого майна,нерухомості) відносить земельні ділянки.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Згідно зі ст. 190 ЦК України майном як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки.Майнові права є неспоживною річчю.Майнові права визначаються речовими правами.

Поняття майнового права визначено статтею 3 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні.Відповідно до нього майновими правами визначаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності, а також інші специфічні права та права вимоги.

Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності.Моментом набуття права власності на майнові права є момент, визначений відповідним правочином.Правочин, який визначає наявність у набувача відповідних прав, відмінних від права власності.

У Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30.01.2013 року у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою майна як обєкта цивільних прав.Майнове право- це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомірність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Крім того, право на відмову від прийняття спадщини передбачене ст.553 ЦК УРСР (в ред.1963 року), ст.1273 ЦК України( в ред.2003 року) , де в ч.1 цієї статті зазначено , що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку , встановленого статтею 1270 цього Кодексу . Заява про відмову від прийняття спадщини подається до наторіальної контори за місцем відкриття спадщини .

Перехід у власність територіальній громаді спадщини , яка не була прийнята спадкоємцями , передбачений статтею 137 ЦК УРСР (в ред.1963 року) безхазяйна річ, ст. 1277 ЦК України (в ред.2003 року) , де в ч.1 та в ч. 2 цієї статті вказано , що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом , усунення їх від права на спадкування , неприйняття ними спадщини , а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини .

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини .

За таких обставин, суд дійшов висновку, що докази надані позивачем на підтвердження своїх вимог знайшли своє підтвердження у ході розгляду даної справи, частина спадщини після смерті ОСОБА_2 відкрилась 12.12.1997 року та залишається відкритою на час розгляду справи, докази щодо визнання спадщини безхазяйною річчю або відумерлою відсутні, а тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем -спадкоємцем пятої черги за законом право на земельну частку(пай).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.5,16,179,181,190, 328, 1216, 1218,1220,1265, 1268,1270,1273,1277,1296 Цивільного кодексу України, Законом України Про форми власності на землю від 30.01.1992 року, ст.23 Закону України Про внесення змін і доповнень до Земельного кодексу Української РСР від 13.03.1992 року,ст.ст.3,79,126 Земельного кодексу України в редакції 2001 року, п.16,п.17 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції 2001, ст.3 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, ст.ст.4,12,13,78,89,142,206,210, 211,247,259,263,265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Лузанівської сільської ради Камянського району Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом право власності на земельну частку(пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,07 умовних кадастрових гектари, в адміністративних межах Лузанівської сільської ради Камянського району Черкаської області згідно сертифіката серії ЧР №0244794, реєстраційний номер 480 від 21 липня 1997 року, після померлої 23 грудня 1997 року ОСОБА_2. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України). Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення До дня початку функцінування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаютьсясудами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15.5 Розділу XII Перехідні положення ЦПК України.

Суддя :