ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/876/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Слаква О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-тя особа: ОСОБА_2 як законний представник неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, 3-тя особа: ОСОБА_2 як законний представник неповнолітнього ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В ході розгляду справи відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, зустрічний позов не визнали, пояснивши, що позивач є власником всієї квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири. Відповідач зареєстрований, але з 2014 року не проживає в АДРЕСА_3, не сплачує за користування житлово-комунальними послугами. В січні 2015 року ОСОБА_3 зібрав всі свої речі, добровільно залишив спірне житло і переїхав проживати до іншої жінки в квартиру АДРЕСА_2, фактично створивши нову сім'ю і з цього часу він в даній квартирі не з'являвся. Позивач замків вхідних дверей не міняла і відповідач має можливість потрапити до спірної квартири у будь-яких час, будь-яких перешкод у цьому йому не вчиняла. За таких обставин просять визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, а в задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі як заявленого необґрунтовано та безпідставно.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні первісний позов не визнала, зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити, пояснивши, що відповідач залишив сім'ю і спірну квартиру тільки на підставі систематичних сварок та конфліктів з позивачем, яка була їх ініціатором. Він дійсно 16.10.2016 року уклав шлюб з іншою жінкою і проживає в квартирі, яка належить її доньці. Однак на підставі ст.156 ЖК України ОСОБА_3 хоча і відчужив право власності на спірну квартиру ОСОБА_2, все ж має право на її користування, тим більше, що ця квартира придбана за його особисті кошти і є особистим його майном. Крім того, відповідач не раз приходив до спірної квартири побачитись з сином, однак замінені замки вхідних дверей стали цьому перешкодою, тому він зустрічається з сином виключно поза межами квартири. За таких обставин просить зустрічний позов задовольнити, зобов'язавши ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні спірною квартирою, а в задоволенні первісного позову необхідно відмовити.

3-тя особа ОСОБА_2 як законний представник неповнолітнього ОСОБА_4 в судовому засіданні первісний позов просила задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити, повністю підтримавши свої ж пояснення надані суду в якості позивача.

Заслухавши позивача, представників сторін, 3-тю особу, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, в задоволенні зустрічних позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

За змістом ч.1, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як наголошує ч.1, ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пункт 1, частини 2 цієї ж статті зазначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Як передбачено ч.1, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі, встановив наступні обставини та правовідносини.

У відповідності до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Як встановлено у судовому засіданні, 2.03.2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір дарування квартира АДРЕСА_1, за змістом якого сторони по справі визнали, що вказана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності і набута на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 6.05.2010 року. Спільна сумісна власність на квартиру виникла у сторін в зв'язку з отриманням свідоцтва про право власності під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Сторони за вільним волевиявленням визнають права власності кожного з них на вказану квартиру в рівних частках (по 1/2 частці за кожним) і, одночасно дарувальник ОСОБА_3 безоплатно передає свою частку квартири у власність обдарованій ОСОБА_2, яка безоплатно приймає її (квартиру) у дар (а.с.5). Даний договір дарування квартири ВР №235432 був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Науменко М.Г. і зареєстрований у реєстрі №578 (а.с.5, зворот. бік). Згідно витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" право власності ОСОБА_2 на всю зазначену квартиру зареєстровано у державному реєстрі 23.03.2011 року номер запису 46115 (а.с.6). Спірна квартира є ізольованою, трьохкімнатною квартирою загальною жилою площею 94,00 м2, жилою площею 53,6 м2. Зареєстрованими на день розгляду справи в спірній квартирі є вказані сторони по справі: позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 та їх неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується повідомленням реєстраційного органу та ксерокопією свідоцтва про народження дитини (а.с.7-8).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.09.2015 року шлюб між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було розірвано (а.с.46). Дані обставини не заперечувались сторонами по справі та їх представниками і не були спростовані у судовому засіданні.

Згідно ч.2, ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За правилами ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з пояснень позивача та її представника у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 в січні 2015 року зібрав всі свої речі, добровільно залишив з ними спірне житло і переїхав проживати до іншої жінки в квартиру АДРЕСА_2, фактично створивши нову сім'ю і з цього часу він в даній квартирі не з'являвся, позивач ОСОБА_2 замків вхідних дверей не міняла і відповідач має можливість потрапити до спірної квартири, будь-яких перешкод у цьому йому не вчиняла. Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні фактично підтвердила проживання ОСОБА_3 з іншою жінкою з січня 2015 року в іншій квартирі і реєстрацію між ними шлюбу в жовтні 2016 року.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 підтвердила свої показання в якості позивача.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 не надали судові доказів у розумінні положень ст.76-80 ЦПК України щодо конфліктних ситуацій та сварок, які б стали підставами без залишення ОСОБА_3 спірної квартири з поважних підстав, а також щодо заміни замків вхідних дверей і чинення перешкод відповідачу позивачем ОСОБА_2 у користуванні спірною квартирою.

Аналізуючи встановлені обставини справи та докази надані сторонами по справі, суд вважає, що положення ч.2, ст.405 ЦК України, які регулюють правовідносини між власником нерухомого майна і його користувачем (ами), передбачають втрату права користування житлом при умові відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік в ньому, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, при цьому будь-якого домовленості між позивачем і відповідачем не існує. За таких обставин, оскільки ОСОБА_3 не є членом сім'ї позивача ОСОБА_2 і був відсутній в спірній квартирі понад 1 рік без поважних причин, тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_4

В свою чергу, оскільки в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження чинення ОСОБА_2 перешкод ОСОБА_3 у користуванні спірною квартирою, тому у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити.

Згідно ст.133; 137 ЦПК України при задоволенні первісного позову з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути судові витрати, які складаються з 4 600 грн. витрат за надання правничої допомоги та 640 грн. судового збору, що документально підтверджені стороною позивача по первісному позову.

Керуючись ст.4-5; 10; 12-13; 76-80; 81-82; 133; 137; 141; 259; 258-259; 263-265 ЦПК України, на підставі ст.47 Конституції України, ст.15-16; 405 ЦК України, ст.4; ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Первісний позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_4

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4 600 грн. витрат за надання правничої допомоги, 640 грн. судового збору, а всього 5 240 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, 3-тя особа: ОСОБА_2 як законний представник неповнолітнього ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя :