Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 534/1206/16-ц

провадження № 61-18047св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Горішньоплавнівська міська рада Полтавської області, ОСОБА_5,

треті особи: гаражне товариство «Таврія», ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 06 грудня 2016 року у складі судді Окунь Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Одринської Т. В., Дорош А. І., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, ОСОБА_5 про визнання права власності на гараж в порядку спадкування.

Позов мотивовано тим, що нотаріус відмовив їй у оформленні права власності на гараж в порядку спадкування після смерті її сина у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Оскільки спірний гараж входить до складу спадщини, її сином були сплачені пайові внески за нього, що в свою чергу підтверджується ордером, який був виданий на ім'я її сина та книжкою, в якій міститься відмітка про сплату померлим пайових внесків, позивач просила в порядку спадкування за законом визнати за нею право власності на гараж НОМЕР_1, розташований в четвертому блоці гаражного товариства «Таврія» по вул. Строна в м. Комсомольську (Горішні Плавні) Полтавської області.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 06 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спадкодавець не набув за життя у встановленому законом порядку право власності на гараж, оскільки відповідно до законодавства, що діяло на час побудови спірного гаража, право власності на нерухомість підлягало обов'язковій реєстрації бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих, що не було зроблено спадкодавцем.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 06 грудня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що за життя спадкодавець не набув права власності на спірний гараж, тому він не може бути успадкований спадкоємцями як за заповітом так і за законом.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що законодавство, яке діяло на час побудови спірного гаража, передбачало лише державну реєстрацію права власності на гараж, проте виникнення цього права від такої реєстрації не залежало. Необхідною умовою набуття права власності на гараж є повна сплата пайових внесків членом гаражного кооперативу, а тому її син, сплативши ці внески у повному обсязі, набув право власності на гараж в установленому законом порядку, але за життя його не зареєстрував.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу сторони не подали.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суди установили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача - ОСОБА_7

Після його смерті відкрилась спадщина, яка була прийнята позивачем (3/4 частки спадщини) та дружиною померлого - ОСОБА_5 (1/4 частка спадщини) із отриманням відповідних свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с. 10-11).

Товариством по експлуатації гаражів та погребів Полтавського гірничо-збагачувального комбінату «Горняк», на базі якого 29 травня 1996 року було створене гаражне товариство «Таврія», на підставі рішення виконавчого комітету Комсомольської міської ради народних депутатів Полтавської області № 190 від 21 червня 1990 року ОСОБА_7 видано ордер № 275 на гараж НОМЕР_1 в блоці НОМЕР_2 на відведеній дільниці ст. Золотнишино база ОРСа по вул. Строна в м. Комсомольську, в якому вказано про належність гаражу ОСОБА_7 на праві приватної власності (а.с. 13-14).

Приватним нотаріусом Комсомольського нотаріального округу Полтавської області Коваленко В. В. у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний гараж позивачу було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомого майна (а.с. 9).

Згідно із положеннями статей 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону України «Про кооперацію» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності членів кооперативу - фізичних осіб на свою загальну частку успадковується.

Частиною першою статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 червня 1991 року № 5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» роз'яснено, що у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом (стаття 15 Закону України «Про власність»).

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 5 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Таким чином, необхідною умовою набуття права власності на гараж станом на час виникнення спірних правовідносин була повна сплата пайових внесків членом гаражного кооперативу.

Враховуючи те, що спадкодавець ОСОБА_7, який був членом гаражного кооперативу «Горняк», а з 1996 року - гаражного товариства «Таврія», за життя сплатив пайові внески та отримав ордер на вказаний гараж, висновок судів про відмову у задоволенні позову у зв'язку з тим, що за життя спадкодавець не набув права власності на гараж НОМЕР_1 в блоці НОМЕР_2 по вул. Строна в м. Комсомольську (Горішні Плавні) Полтавської області, а тому він не може бути успадкований спадкоємцями, є передчасним.

Суди також не врахували, що сторони та гаражне товариство «Таврія» визнавали та не заперечували належність померлому на праві власності спірного гаражу.

Зокрема позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5, як спадкоємиці померлого ОСОБА_7 подавали заяви про вступ до членів гаражного товариства «Таврія» для реалізації права на належний ОСОБА_7 гараж.

Гаражне товариство «Таврія», задовольнивши заяву ОСОБА_5 та відмовивши у задоволенні заяви ОСОБА_4, не заперечувало належність померлому на праві власності спірного гаражу, а лише зазначало про наявність спору щодо цього майна між спадкоємцями.

Посилання судів попередніх інстанцій на відсутність державної реєстрації права власності померлого ОСОБА_7 на спірний гараж як на підставу відсутності у нього такого права є помилковим, оскільки відповідно до положень статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрація - це офіційне визнання державою такого права, однак її відсутність не означає відсутності права.

Суди у порушення статей 12, 89, 263 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули; не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо виникнення у спадкодавця права на спірний гараж відповідно до чинного на той час законодавства, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не перевірили доводів позивача про сплату спадкодавцем пайових внесків за гараж та видачу ордера й не надали належної правової оцінки поданим ним доказам, не дослідили статут гаражного товариства «Таврія» та дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зазначене вище перешкоджає суду касаційної інстанції без встановлення вказаних фактичних обставин ухвалити правильне рішення по суті спору.

За таких обставин рішення судів не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу положень статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта