Єдиний унікальний номер 725/3850/18
Номер провадження 2/725/591/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2018 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Томко І.Д.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

та відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення частки в праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що 26.08.2017 року помер її батько ОСОБА_5 та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майна до складу якого входить також частка в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

З метою прийняття спадщини вона звернулась з відповідною завою в органи нотаріату, проте 16.07.2018 року державним нотаріусом Першої чернівецької держаної нотаріальної контори ОСОБА_6 винесено постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії, оскільки частка спадкодавця у праві спільної сумісної власності не визначена, а тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Окрім неї спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_3, яка від прийняття спадщини відмовилась та донька ОСОБА_4, яка у встановлений строк спадщину не прийняла.

Вказувала на те, що вказана вище квартира належала її батьку та матері на праві спільної сумісної власності, між ними не було домовленості про визначення часток, у звязку з чим частка кожного з них у праві спільної сумісної власності становить по 1/2.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила визначити, що частка ОСОБА_5, який помер 26.08.2017 року у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/2; визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5, а саме на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали та просили задовольнити з підстав зазначених у ній.

Відповідачі в судовому засіданні позов визнали в повному обсязі, своїми поясненнями підтвердили обставини викладені у позовній заяві та не заперечували проти задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги визнання позову відповідачами, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рамках судового розгляду даної справи, судом, з метою повного, всебічного та обєктивного зясування всіх обставин справи витребувано наступні докази: матеріали спадкової справи №561/2017 щодо майна померлого 26 серпня 2017 року ОСОБА_5 та інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкту нерухомості, а саме №1 в будинку №134 по вул. Руській в м.Чернівці.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу від 23.6.2006 року, що підтверджується копією відповідного договору та інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а/с 10-14).

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

У відповідності до вимог ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Так, матеріали справи не містять відомостей про наявність відповідного письмового та нотаріально посвідченого договору між співвласниками про визначення розмір часток, а тому суд приходить до висновку, що їх частки рівні та складають по 1/3 частці за кожним співвласником.

Відповідно до ч. ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що 26.08.2017 року помер ОСОБА_5 (а/с 19).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що окрім позивача спадкоємцями за законом були також дружина померлого ОСОБА_3, яка від прийняття спадщини відмовилась та донька ОСОБА_4, яка спадщину не прийняла.

Судом встановлено, що постановою державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори від 16.07.2018 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище квартиру, у звязку з тим, що частка померлого у праві спільної сумісної власності не визначена (а/с 20).

У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, частка у квартирі АДРЕСА_1 належала спадкодавцю, будь-які ознаки здійсненого самочинного будівництва в матеріалах справи відсутні, позивач вчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право власності на спадщину не змогла, у звязку з тим, що частка спадкодавця у праві спільної сумісної власності не була визначена. У звязку з наведеним, за позивачем слід визнати право власності на частку спірного нерухомого майна в порядку спадкування.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 372, 1216,1218,1220,1222,1223, ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_5, який помер 26 серпня 2017 року, в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 50,93 кв.м., в тому числі житловою площею 32,90 кв.м., становить - 1/2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку в квартирі АДРЕСА_3 загальною площею 50,93 кв.м., в тому числі житловою площею 32,90 кв.м. в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Апеляційного суду Чернівецької області або через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 05 жовтня 2018 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна