Справа № 644/1192/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 вересня 2018 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Сітало А.К.,

за участю секретаря - Трач М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Куаниш Оразовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» про захист прав споживачів, шляхом визнання попереднього договору недійсним та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом та просила: визнати недійсним попередній договір №0023 купівлі-продажу транспортного засобу від 28 грудня 2017 року; застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 авансовий платіж у розмірі 30000 грн.; стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову, представник позивача посилалася на те, що ОСОБА_1 Куаниш Оразович, маючи бажання купити автомобіль у розстрочку, 27 грудня 2017 року на сайті «avtobazar» знайшов оголошення №1-9540923-1 про продаж автомобіля ВYD F0, вартістю 96900,00 грн. з поміткою «розстрочка». У оголошенні продавцем зазначена була особа на імя ОСОБА_2 та вказано номер мобільного телефону. Зателефонувавши на вказаний номер, позивач дізнався, що ОСОБА_2 представляє компанію у м. Харкові, яка займається продажем автомобілів у розстрочку. Крім того, ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1, що після першого внеску у розмірі 30000,00 грн. він зможе отримати бажаний автомобіль та в подальшому розраховуватись за нього у розстрочку.

28 грудня 2017 року працівник ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» за фактичною адресою товариства у м. Харкові, повідомила ОСОБА_1, що після перерахування першого внеску за автомобіль у розмірі 30000,00 грн., він зможе отримати бажаний автомобіль цього ж дня.

З метою придбання транспортного засобу ОСОБА_1 Куаниш Оразович 28.12.2017 р. перерахував 30 000,00 грн. на розрахунковий рахунок ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП», оскільки такі умови укладання договору купівлі-продажу у розстрочку повідомила працівник відповідача, яка в подальшому надала позивачу ОСОБА_3 до договору купівлі-продажу №0023 від 28.12.2017р., а також після отримання коштів від позивача ОСОБА_4 договір №0023 купівлі-продажу транспортного засобу.

Перед укладенням попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ОСОБА_1 Куаниш Оразович заповнив заяву до Договору №0023 від 28.12.2017р. з проханням надати транспортний засіб марки BYD F0 1,0 МТ представнику ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП», ціна згідно із заявою 101000,00 грн., колір згідно із заявою срібло.

Саме через обіцянку надати транспортний засіб після першого внеску у розмірі 30000,00 грн. 28 грудня 2017 року між ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» та ОСОБА_1 Куанишем Оразовичем було укладено попередній договір №0023 купівлі-продажу транспортного засобу. При цьому, автомобіль до теперішнього часу йому не надано.

Позивач вважає, що при укладанні попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу, були порушені його права як споживача, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», та недотриманні вимоги зазначені у ст. 203 ЦК України.

Сторони у судове засідання не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомили. Від відповідача відзив на позовну заяву не подавався.

Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 Куаниш Оразович, маючи бажання купити автомобіль у розстрочку, 27 грудня 2017 року на сайті «avtobazar» знайшов оголошення №1-9540923-1 про продаж автомобіля ВYD F0, вартістю 96900,00 грн. з поміткою «розстрочка». У оголошенні продавцем зазначена була ОСОБА_2 та вказано номер мобільного телефону, що підтверджується копіями фотографій оголошення з сайту «avtobazar». Зателефонувавши на вказаний номер, позивач дізнався, що ОСОБА_2 представляє компанію у м. Харкові, яка займається продажем автомобілів у розстрочку. Крім того, ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1, що після першого внеску у розмірі 30000,00 (тридцять тисяч) грн. він зможе отримати бажаний автомобіль та в подальшому розраховуватись за нього у розстрочку.

28 грудня 2017 року представник ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» за фактичною адресою товариства у м. Харків, повідомила ОСОБА_1, що після перерахування першого внеску за автомобіль у розмірі 30000,00 грн., ОСОБА_1 зможе отримати бажаний автомобіль цього ж дня.

З метою придбання транспортного засобу ОСОБА_1 Куаниш Оразович 28.12.2017р. перерахував 30 000,00 грн. на розрахунковий рахунок ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП», оскільки такі умови укладання договору купівлі-продажу у розстрочку повідомила працівник відповідача, яка в подальшому, після внесення вказаної суми, надала позивачу ОСОБА_3 до договору купівлі-продажу №0023 від 28.12.2017р., а також ОСОБА_4 договір №0023 купівлі-продажу транспортного засобу. Перерахування позивачем коштів відповідачу підтверджується квитанцією відділення Приватбанк від 28.12.2017р., в якій платником зазначено ОСОБА_1, а призначення платежу вказана - сплата згідно попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу №0023 від 28.12.2017р.

Перед укладенням попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ОСОБА_1 Куаниш Оразович заповнив заяву до Договору №0023 від 28.12.2017р. з проханням надати транспортний засіб марки BYD F0 1,0 МТ представнику ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП», ціна згідно із заявою 101000,00 грн., колір згідно із заявою срібло.

Саме через обіцянку надати транспортний засіб після першого внеску у розмірі 30000,00 грн. 28 грудня 2017 року між ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» та ОСОБА_1 Куанишем Оразовичем було укладено попередній договір №0023 купівлі-продажу транспортного засобу.

При цьому, автомобіль надано не було, а тому ОСОБА_1 подав представнику відповідача заяву про повернення грошових коштів у сумі 30 000,00 грн. Додатково заяву на повернення грошових коштів у сумі 30 000,00 грн. було направлено 04.01.2018р. через відділення ПАТ «Укрпошта», а також через ТОВ «Нова Пошта» із зазначенням у заяві номеру картки Приватбанк, на який необхідно повернути кошти.

Однак, листом ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» за №3 від 19.01.2018р. повідомлено позивача про те, що відповідач не вбачає підстав для повернення грошової суми, сплаченої на виконання п.2.1 Договору.

Позивач правомірно відмовився від договору, оскільки порушені його права як споживача. Зокрема, порушено право позивача як споживача на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця), передбачене ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів».

П. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України закріплено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, є договори та інші правочини.

Згідно із ч.2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Зокрема, у звязку з невідповідністю змісту правочину Цивільному Кодексу України та іншим актам цивільного законодавства.

Невідповідність змісту Попереднього договору Цивільному Кодексу України полягає у недотриманні вимог ст.203 ЦК України.

Згідно із ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Волевиявлення позивача, який виступив у договорі як покупець, було направлено на отримання транспортного засобу у розстрочку та після першого платежу у розмірі 30000,00 за автомобіль вартістю 101000,00 грн., про що представник ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» повідомляв позивача та його дружину по телефону та при особистому спілкуванні, однак надав при цьому, на підпис попередній договір з копією заяви до договору, які суперечили один одному.

Так, зокрема, у заяві до договору вказана вартість транспортного засобу 101000,00 грн., однак, у попередньому договорі у п.1.6 вказана сума 300000,00 (триста тисяч) грн., що підтверджує введення позивача в оману та його обман представником відповідача. Обман полягав у тому, що ОСОБА_1 запевняли у вартості автомобіля 101000,00 (сто одна тисяча), а також у договорі купівлі-продажу автомобіля саме у розстрочку. Однак, на підпис позивачу надано було договір з вартістю 300 000,.00 (триста тисяч) грн. уже в той момент, коли гроші в сумі 30000,00 (тридцять тисяч) грн. позивачем були перераховані як розумів позивач в якості першого внеску за придбаний автомобіль у розстрочку.

За правилами ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання, правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Крім того, необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Тобто для кваліфікації правочину, укладеного внаслідок обману, необхідно встановити, що омана стосувалася природи правочину, прав та обовязків сторін. При цьому, це певні винні, умисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості та наслідки правочину, які насправді настати не можуть і є відомими та бажаними для однієї із сторін. Обман набуває юридичного значення тоді, коли його використовують як засіб спонукати сторону вчинити правочин.

Зазначені обставини є істотними, оскільки якби позивач володів цією інформацією про те, що перерахована ним сума не є першим платежем отриманого автомобілю у розстрочку, а також, знаючи наперед, що транспортний засіб йому ніхто не надасть до повної виплати вартості автомобіля, яка майже втричі перевищує бажану позивачеві вартість у розмірі 101000,00 грн., не вступив би у правовідносини з відповідачем ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП».

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет, ціну та термін дії договору. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Відповідно до ч. 1ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Сторони домовилися про вартість транспортного засобу в розмірі 101000,00 (сто одна тисяча) грн., однак, на підпис було надано попередній договір з ціною 300000,00 (триста тисяч) грн., при цьому,текст договору є не чітким, таким, що важко прочитати через погану якість друкованого тексту та зрозуміти позивачу.

Невідповідність змісту попереднього договору іншим актам цивільного законодавства полягає у недотриманні вимог ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. '

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Положенням, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав . споживачів» встановлено, що якщо підприємницька практика спонукає або - може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; права споживача або небезпеки, що йому загрожує.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійсненню свідомого вибору.

Оскільки під час пропонування транспортного засобу інформація про умови договору, а саме про ціну, продаж транспортного засобу у розстрочку та можливість отримання транспортного засобу після першого внеску у розмірі 30000,00 грн., надавалась позивачу у нечіткий та двозначний спосіб тому підприємницька практика відповідача є такою, що вводить в оману позивача.

На підставі вищевикладеного, вказані умови Попереднього договору є несправедливими відносно позивача, отже є недійсними з моменту укладання договору, що тягне за собою стягнення, з відповідача завданих позивачеві збитків.

За положеннями ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон») Продавець (виконавець, виробник) не повинні включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

У п.2.1 попереднього договору зазначено, що продавець своїм підписом під цим договором підтверджує отримання коштів, які передбачені вказаним пунктом як підтвердження наміру Покупця укласти основний договір. Таким чином, попередній договір було підписано сторонами після отримання коштів у сумі 30000,00 грн., а тому позивач був позбавлений можливості до перерахування коштів ознайомитися з умовами попереднього договору, а після перерахування коштів вже перебував в залежності від цієї ситуації, що прямо заборонено п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» згідно з якою несправедливими є, зокрема, умови договору про установленню обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, при цьому позивач перед перерахуванням коштів не мав можливості ознайомитись з повним текстом попереднього договору, у тому числі про вартість майна, вказаною у договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Про те, що ОСОБА_1 має сплатити вартість автомобіля в сумі 300000,00 (триста тисяч) грн. відповідач інформацію не надавав, натомість у заяві до договору №0023 вказана була зовсім інша вартість, за якою позивач бажав придбати обумовлений транспортний засіб, а саме 101000,00 (сто одна тисяча) грн.

На підставі ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Саме у нечіткий і незрозумілий спосіб викладена інформація у попередньому договорі між сторонами. Так, зокрема, істотною умовою договору є термін дії договору. Однак, чіткого і зрозумілого терміну дії попереднього договору не визначено вказаним договором, а окремі його положення у сукупності з різними пунктами договору є незрозумілими та суперечать один одному. Так, згідно з п.1.8 Попереднього договору, цей попередній договір діє до укладення основного договору. Якщо укладення основного договору у визначений термін не відбулося, то попередній договір та передбачені ним зобов'язання втрачають чинність в день, коли мав бути укладений основний договір, якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно з п.1.5 попереднього договору, сторони зобов'язуються укласти основний договір 02 січня 2018 року, за умови повного виконання п.2.1 цього попереднього договору. Отже, дата укладення Основного договору - 02 січня 2018 року - застосовується сторонами лише за визначеної умови, а саме: повного виконання п.2.1. Однак, п.2.1 попереднього договору суперечить положенням п.1.5 цього договору, оскільки містить підтвердження підписом продавця у цьому договорі виконання зобов'язання щодо перерахування коштів у сумі 30000,00 (тридцяти тисяч) грн. Отже, підпис продавця у попередньому договорі на підставі п.2.1 свідчить про виконання покупцем зобов'язання перерахувати кошти у сумі 30000,00 (тридцять тисяч) грн. та виключає можливість невиконання вимоги про сплату коштів у сумі 30000,00 (тридцять тисяч) грн. Тому незрозумілим є умова про можливе невиконання положення договору, яке, саме по собі свідчить про виконання передбаченого ним зобов'язання покупця перерахувати кошти. Отже, п.1.5 та 2.1 у цій частині є суперечливими, оскільки їх положення суперечать один одному та не дають чіткої відповіді на питання при яких умовах застосовується дата укладання основного договору 02 січня 2018 року.

Крім того, дата укладення основного договору у п.1.5 попереднього договору відрізняється від обумовленої договором дати 02 січня 2018 року у випадку, якщо на зазначену дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, у такому випадку основний договір має бути укладено на 5-й (п'ятий) день після придбання продавцем майна, про що останній зобов'язується повідомити покупця в письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року. Отже, не зрозуміло яке положення попереднього договору про дату укладення основного договору має застосовуватись, а саме чи на п'ятий день після придбання продавцем майна чи 31 грудня 2019 року.

Отже, положення пунктів 1.5 та 1.8 попереднього договору є незрозумілими та нечіткими, а тому вводять в оману позивача щодо терміну дії попереднього договору, який відповідно до ст. 635 ЦК України є істотною умовою правочину, що в свою чергу свідчить про недійсність попереднього договору. Враховуючи, що дата укладення основного договору змінюється в залежності від придбання майна продавцем станом на 02 січня 2018 року, а тому дата укладення основного договору та припинення дії попереднього договору є незрозумілою, що свідчить про несправедливі умови договору та недійсність усього попереднього договору, оскільки термін його дії є істотною умовою договору, зміна якої спричиняє зміну інших положень договору, оскільки з моменту укладення основного договору всі положення попереднього договору втрачають силу, оскільки діють до моменту укладення основного договору.

Вказані обставини свідчать про несправедливість умов договору, які призвели до істотного дисбалансу інтересів, та спричинили істотної шкоду споживачу, який через внесення ним 30 000 грн., отримав збитки.

Ч.2ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачене наступне. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг.

Отже, розміщення оголошення на сайті «автобазар» про продаж автомобіля у розстрочку вартістю 96900,00 грн. тобто за вигідною ціною, а також повідомлення представником відповідача про продаж автомобіля саме у розстрочку та отримання автомобіля в день перерахування першого внеску за автомобіль, а також сам факт перерахування коштів за договором до укладання договору, надання Попереднього договору з нечітким текстом та незрозумілими умовами спонукало позивача до укладення попереднього договору №0023 від 28.12.2017р.

При цьому суд вважає, що відповідач, оголошуючи про продаж транспортних засобів у розстрочку, навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки приховав від позивача обставину правочину щодо отримання транспортного засобу лише після сплати його повної вартості і в сумі, про яку сторони не домовлялися до підписання Попереднього договору. Позивач розраховував отримати автомобіль після сплати першого внеску у розмірі 30000,00 (тридцять) тисяч гривень, саме такі умови придбання транспортного засобу у розстрочку рекламувалися відповідачем через сайт «avtobazar» та саме такі умови роз'яснювалися представником відповідача до укладання попереднього договору.

Окрім того, чітко визначити предмет Попереднього договору позивач не міг в момент його підписання через те, що повірив представнику відповідача в те, що таким чином купує транспортний засіб у розстрочку. Представник ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» запевняв ОСОБА_1 про те, що після першого внеску у розмірі 30000,00 (тридцять тисяч) грн. ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» передасть ОСОБА_1 автомобіль обумовлений у заяві до договору №0023 від 28.12.17р. Однак, після отримання вказаної суми, представники відповідача почали повідомляти різні причини чому обумовлений автомобіль не може бути надано позивачу.

Отже, укладений ОСОБА_4 договір купівлі-продажу транспортного засобу не відповідає вимогам ст. ст. 16, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо принципу добросовісності та справедливості, а його умови призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а саме допущення використання нечесної підприємницької практики, яка є такою, що містить несправедливі умови, свідчить про наявність правових підстав для визнання договору недійсним із застосуванням правових наслідків недійсності правочину.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. На підставі ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством.

Відповідно до квитанції від 28 грудня 2017 року позивач перерахував на рахунок відповідача 30000 грн., як авансовий платіж за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу за №0023 від 28 грудня 2017 року. Зазначена сума підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до ст. 138 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду. Відповідно до наданих представником позивача ОСОБА_2 документів вона 24 травня 2018 року перебувала в Орджонікідзевському районному суді м. Харкова у звязку із розглядом даної справи. До суду представник прибула та після повернулася до м. Миколаєва потягом. Загальна вартість проїзду, згідно наданих проїзних документів, в обидва кінці склала 547 грн. 92 коп. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі встановленому на час звернення до суду з позовом і який становив за вимогою немайнового характеру 704 грн.80 коп., за вимогою майнового характеру також 704 грн. 80 коп. Разом підлягає стягненню з відповідача сума судового збору у розмірі 1409 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись п. 9 ч. 1, п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень, ст. ст. 10, 12, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 Куаниш Оразовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» про захист прав споживачів шляхом визнання попереднього договору недійсним та стягнення коштів - задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним укладений між ОСОБА_1 Куаниш Оразовичем (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса реєстрації та проживання: м. Миколаїв, пр.. Ясний, буд. 2-А/1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» () юридична адреса: 61143, м. Харків, бульвар Грицевця, 3-А) попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0023 від 28 грудня 2017 року та стягнути з ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» на користь ОСОБА_1 авансовий платіж у сумі 30 000,00 грн.

Стягнути з ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» (, юридична адреса: 61143, м. Харків, бульвар Грицевця, 3-А) на користь ОСОБА_1 Куаниш Оразовича (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) витрати позивача повязані з прибуттям його представника для участі у розгляді справи у сумі 547 грн. 92 коп.

Стягнути з ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» (, юридична адреса: 61143, м. Харків, бульвар Грицевця, 3-А) судовий збір на користь держави в особі Державної судової адміністрації України України (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача (МФО): 899998; Рахунок отримувача: 6001) у розмірі1409 грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ст.354 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до апеляційного суду Харківської області через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Повне судове рішення складено 05.10.2018 року.

Суддя: А. К. Сітало